52 



Det frågas då, hmai de många önskningsmålen för 

 bringande af meteorologin i vårt land på en tidsenlig och 

 alla intressen tillgodoseende ståndpimkt skola bäst kunna 

 realiseras. Endast några allmänna principer vill jag bär 

 framhålla. För att allt, man rimligtvis kan önska, blefve 

 genomfördt och förutsatt att meteorologiska anstalten 

 fmge allt arbete sig upjodraget, borde dess arbetskrafter 

 och anslag i mycket väsentlig mån ökas. Nu kan man 

 emellertid ej vara sangvinisk nog att af den nya finska 

 staten, huru förståelsefull den än är, hoppas på några så 

 genomgripande äildrmgar i den meteorologiska budgeten, 

 att allt genom den och j)å en gång kmide realiseras. Stats- 

 medlen blifva mider demia brj^tnrngs- och nydaningstid 

 mer än nog anlitade. Dessutom har man utom hos oss 

 äfven i Skandinavien och andra länder, trots fria upplysta 

 förhållanden, fått erfara, att de meteorologiska sträfvan- 

 dena endast långsamt och med svårighet vinna gehör och 

 nödvändiga utvecklingsmöjligheter. Dels har man väl 

 ansett ändamålet alltför vetenskaphgt, af den art att man 

 ej förstått uppskatta dess innebörd. Man måste visa tyd- 

 liga bevis på praktiska fördelar och allmänn;^i:ta, innan 

 man skänlier det vetenskapliga arbetet tilh'äckhgt under- 

 stöd och uppmuntran. Ur deima synpunkt är det, som 

 nästan öfverallt å de meteorologiska institutionernas ar- 

 betsprogram genast från första början prognoser och var- 

 ningar förekommit. Såsom prognostika-utgifvandet redan 

 för vår Sigfiid Aron Forsius var mera en »det daghga brö- 

 dets trälekonst eller ars servihs» än en »ars liberalis», så 

 är i viss mån den modärna väderleksprognosen ännu den 

 vetenskapUga meteorologins lefvebröd. Meteorologen skall 

 spå för att visa, hvad han duger till. Detta har emellertid 



Bidrag t. känned. af Fiai. 



