67 



och rådgöra med Willebrand eller Pipping, så att han må få 

 precis riktig niunmer, annars skadar han lätt sina ögon. 



Ett exempel bland många på Retzius' ständigt vakna intresse 

 för medicinen i hela dess omfång är hans yttrande i bref af den 

 6. januari 1858 om Ingmans »förträffliga» afhandling om urin- 

 förgiftning hos hafvande qvinnor ^^) . »Kan du skaffa mig ett eller 

 fl ere exemplar så vill jag sända till Edinburgh till dr Charles 

 Wilson, till Faye etc.» 



Retzius' sista bref till Bonsdorff är dateradt den 20. december 

 1859 och finnes tryckt i hans skrifter. 



Retzius hade, såsom han sjelf säger, i senare tider blifvit »allt 

 mer och mer försummelig korrespondent», men då det led mot 

 slutet af året skulle skulderna uppgöras. Han finner, att, ehuru 

 han redan fyllt 63 år, ledningen på anatomisalen och lektionerna 

 icke gått bättre under de 35 år, han haft dem om hända. Han 

 har också haft glädjen se izndervisningen vid Karolinska Institu- 

 tets alla afdelningar gå bra. 



Derefter yttrar han sig om den just då af slutade konkvirrensen 

 mellan Estlander och Becker om professuren i kirurgi. Estlanders 

 specimen hade fått beröm, men Beckers blifvit uaderkändt. 

 Retzius gratulerar uppriktigt till en sådan utgång. »Här är endast 

 en mening derom, att Estlanders specimen gör författaren och 

 läroverket heder. Det visar ett skarpsinnigt hufvud, grixndliga 



kunskaper, originalitet och stil.» Estlander är ännu ung 



och kan ha en vacker framtid. Och om sig sjelf säger Retzius, 

 att om det lyckats honom att uträtta något, så beror detta i 

 hufvudsakligt mått på den omständigheten, att han redan såsom 

 ung, 26 år gan:imal, blef professor. »Det samma gäller äfven om 

 dig, min gode vän» tillägger han, hvarpå han fortsätter med föl- 

 jande ord: »Det är af oerhördt stort vigt att få professioner väl- 

 besatta med unga män, som årligen stiga i skicklighet och aktning! 

 Men vanligen uppstår vid sådana tillfällen svåra kollisioner, af 

 konsideration. Ni måtte haft det svårt, då Becker är en meriterad 

 man, som f ört j enar aktning, ja högaktning, fastän han ej kan 

 jämföras med sin unge medsökande.» 



Nat. o. Folk, H. 78, X;o 6. 



