i 



15 



från Kvarkën till Säbbskär i söder och härifrån förflyt- 

 tade den sig mot öster, ty på fastlandet hördes ställvis 

 åska 3 p. Dessutom hörde man åska 3 — 4 p i mellersta 

 och södra delarna af Vasa län och 6 p från Marjaniemi 

 i norr ända till Vasa i söder. — Den följande, mera be- 

 tydande åskdagen var den 13. En klar, varm och lung 

 väderlek var då i allmänhet rådande. På aftonen låg 

 öfver Södra-Finland ett svagt minimum, hvilket som del- 

 minimum anslöt sig till ett längre borta i söder öfver 

 Kaspiskahafvet och Svartahafvet befinntligt lågtrycksom- 

 råde. Området med åska sträkte sig öfver Södra och 

 Sydöstra-Finland. Omkring Ila hördes åska i östra delen 

 af Nyland; därifrån gick åskan mot norr ända till trakten 

 af Päijänne. Omkring 1 p begynnte å Karelska-näset ett 

 åskväderståg, som vesterom Ladoga anlände till Hanhi- 

 paasi 4 p. Redan 9 a hade man vid Ladogas norra kust 

 hört åska och därifrån gick den rakt mot norr och 

 anlände till Korpiselkä omkring 11 a. De sista utbrotten 

 inträffade 8—10 p i Södra Tavastland; rörelseriktningen 

 var då delvis från öster mot vester, hvilket motiverades 

 af den förändring som . inträffat under dagen i den all- 

 männa lufttrycksfördelningen. 



Den 14 fanns å väderlekskartan en s. k. lufttrycks 

 sadel. Från minimiområdet, numera vid Svartahafvet, 

 utgick en dal med lågt lufttryck mot norr öfver Öster- 

 sjöprovinserna till Vestra-Finland och södra Bottniska 

 viken. Det andra minimet låg i vester utanför norska 

 kusten. Äfven tvenne maxima voro synliga; det ena 

 fanns i nordost på Hvitahafvet, det andra i sydvest öfver 

 Frankrike. Inom dalen i dess östra del (= Vestra-Fin- 

 land) var himmeln mera mulen och vinden från ost-sidan; 

 i dalens vestra del (= Mellersta-Sverige) var himmeln klar 



Kat. o. Folk, H. 71, N:o 2. 



