18 



gyttjan ifrån botnet så uprördt och drifvet til inloppet 

 eller början af Valkikoski strömmen så at vatnet är al- 

 deles grumligt, tjockt och brunt; härtil kommer at is- 

 fiingor från norra sidan och stranden drifver af vädi'et 

 hit til inloppet, då slutligen gyttjan jämte isiiingorna til- 

 frysa på detta grunda ställe." 



Vidare namnes, att „Hiisi" ej egt rum år 1795 vid 

 Valkeakoski och Kuokkala forsarna, men den 10 februari 

 1796 sades detta hafva existerat vid sistnämnda fors lik- 

 som äfven vid Taipale, och lilla Valkeakoski och Kylmä- 

 koski forsar. Såsom orsak namnes att först genom lång- 

 varig blida åarna öppnats, och partier af sjöisarna upp- 

 brutits. Därpå följde hastigt sträng köld och denna jämte 

 några dagars NE-vind åstadkom bottenfrysning å grunda 

 ställen ofvan forsarna. 



Det kan omnämnas att ungefär samtidigt som Elm- 

 GREN gjorde dessa iakttagelser, samma företeelse för Met- 

 sänkoski bhfvit beskrifven och förklarad i Åbo Tidnin- 

 gar 1796 af E. Rancken. ^ Förklaringen är här ungefär 

 densamma som Elmgrein^s, snösörja och bottenfrysning 

 vid grunda steniga ställen. För Kyröskoski synes samma 

 företeelse, forsens temporära uttorkning, också af ålder 

 varit bekant. ^ 



Elmgren ger också en kort beskrifning på ett 

 jordskalf, som iakttogs i Sääksmäki. Han säger härom: 

 „Den 10 Okt. 1794 om morgonen kl: 4 vid pass kändes 

 en starck dallring i jorden och et dunder såsom af åskan; 



^Bancken, Engelbr. AnmärkniDgar öfver vatnets un- 

 derstundom timade stadnande uti Aetsä Forss. Abo Tidningar N:o 

 38, 1796. 



- Jfr.: Yrjö Koskinen. Kertomus Hämeenkyrön pitäjästä. 

 Suomi 1851. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



