19 



i synnerhet kändes denna jordens dallring och bullret i 

 Tastila by på andra sidan om Ranta sjön, där fönstrena 

 hade skramlat och folk blifvid upväckte ifrån sötaste 

 sömnen, äfven så i Ackais socken, där dallringen varit 

 så starck at på flere ställen fönstren sprungit sönder. I 

 Lempele blefvo folket äfven väckte och förskräckta af 

 samma jordskalf: dock var ej någon spricka i jorden til- 

 finnandes." 



Bland öfriga iakttagelser Elmgren anför må ännu 

 nämnas ett häftigt åskslag den iB juli 1795 och en egen- 

 domhg ljusföreteelse på N- och S-himmeln den 17 okto- 

 ber 1795, troligen ett säreget polarljus. 



En annan medlem af sällskapet, som äfven inlem- 

 nade smärre rapporter af olika art, var Zetterman. En 

 sådan berättelse af den 12 febr. 1793 handlar sålunda 

 om: ..Köldens Werkningar i Björneborgs län." Här säges 

 bl. a. att „kölden, sammanprässar både växters och Djurs 

 vätskor, afslappar ådrornas fart och utmattar det inre". 

 Träden dels spricka, dels förtorka. Zetterman fann 

 också att större almar förr spruckit af kölden än klenare 

 sådana, och förmodar att „näringssaftens lättare iiytning 

 i de yngre dertill varit orsaken". Furuträden synas bäst 

 tåla skarpare vinterköld. Förf. fann vid undersökning af 

 flere furustockar att redan den 3 december en ganska 

 ringa del af näringssaft kvarstannat i stammen en aln 

 från roten. 



Han påpekar vidare att frostömheten i trakten af- 

 tagit sedan kärr uttorkats och odlats. Såsom värmekällor 

 framhållas berg, floder och sjöar. Näsijärvi-trakten är 

 därför mindre frostöm, än skogsbygden längre bort, där 

 missväxt är vanHg. Det sistnämnda gäller bl. a. för det 

 inre af Karkku socken, där mycket sumpmarker, men få 

 sjöar förekomma. Den dimma, som uppstiger från Kumo 



Nat. o. Folk, H. 71, N:o 3. 



