På Liimatta arbetade jag icke ensam. Jag hade som assisten- 

 ter ett dussin pojkar, 10 — 12 år gamla, hvilka hade i uppdrag 

 att daghgen i fyra grupper genomströfva vissa utstakade områ- 

 den, hvarvid samma grupp alltid gick inom samma rayon. 

 Hvarje dag följde jag någon af grupperna, än den ena, än den 

 andra, beroende på huru föregående dags skörd utfallit. An- 

 teckningar gjordes hvarje kväll, då pojkarna kommo hem med 

 sina fyllda svampkorgar, innehållande så vidt möjligt tre exem- 

 plar af samma art. Fanns det i någon korg en svamp, som jag 

 icke förr sett, begaf jag mig följande dag till den plats, där 

 svampen uppgafs växa, och fann på detta sätt ofta mycket 

 sällsynta arter. 



Sommaren 1892 var synnerligen rik på svampar, de två 

 därpå följande somrarna relativt fattiga. Tack vare den arbets- 

 metod jag följde, torde dock den bild af svampfloran som min 

 förteckning ger vara rätt fullständig. Förteckningen ansluter 

 sig till Karstens arbeten om floran vid Mustiala och är efter 

 dem den första my ko logiska lokalfloran i vårt land. Några få 

 anmärkningsvärda fynd, gjorda utom mitt egentliga undersök- 

 ningsområde, har jag medtagit för att rädda dem från glömska. 

 Förteckningen upptager 824 arter basidsvampar. För hela 

 Finland torde ungefär 1100 arter vara kända, en låg siffra i 

 bredd med de 3000 som Schröter anser att mellersta Europa 

 hyser. 



Jag har vidare, i andra af delningen, sökt karakterisera 

 s vamp vegetationen i den af mig undersökta trakten sådan 

 den framträder på de olika ståndorterna. Då jag började mitt 

 arbete, förmodade jag att svamparna skulle befuinas vara 

 bundna vid vissa bestämda växtsamhällen, men snart fann jag 

 att denna förmodan endast i enstaka fall gick i uppfyllelse: 

 Boletus elegans växer ej utanför lärkträdsskog, Omphalia sphag- 

 nicola, Galera sphagnomm och Tubaria stagnina endast på 

 h vitmossa, Inocybe maritima endast på hafsstränder, PselUo- 

 pliora connata endast i städer och byar. De flesta föredraga 

 det ena eller andra växtsamhället, men äro ej strängt bundna 

 därvid. En för granskogar utmärkande art finner man ej sällan 

 i björkskogar o. s. v. Boletus versipellis förekommer vanligen 

 i löfskogar, men icke sällan påträffas den på ljunghedar, och 



Bidras t. känned. af Fini. 



