84 



I det föregående har gihåts en karakteristik af svamparnas 

 uppträdande på de olika ståndorterna, sådana dessa te sig vid 

 en vanlig växttopografisk betraktelse. Därvid har också framhål- 

 lits de arter som växa på de olika trädslagen. Så talrika som de 

 parasitiska basidsvamparna äro, förtjänar deras uppträdande 

 ett kapitel för sig, då man nästan är berättigad att säga att 

 träden och öfver liufvud taget vedväxterna utgöra en karakte- 

 ristisk »ståndort» för dem. En sammanställning af mina hit- 

 hörande iakttagelser lemnas därför här i anslutning till det 

 föregående. 



Rob. H a r t i g och andra forskare hafva klarg j ort trädsvam- 

 parnas biologi. Man vet att det bland dem icke finnes en enda 

 art som vore en obligat parasit, såsom till exempel rostsvam- 

 parna det äro, utan äro de alla fakultativa parasiter, som äfven 

 kunna lefva saprofytiskt, ity att de dels fortlefva på träden efter 

 det att dessa dött, dels också från början kunna utveckla sig 

 på ett liflöst underlag. Infektionen af träden försiggår alltid i 

 sår eller öfverhufvudtaget å ställen, där hudväfven är skadad. 

 så att det vid svampsporens groning utväxande myceliet har 

 tillträde till den lef vande v äf nådens näringsrika celler. Myce- 

 liets vidare inverkan på värdväxten är mycket olika. Vissa 

 svampar tillgodogöra sig företrädesvis cellväggens bestånds- 

 delar, medan andra hålla sig till ceUinnehållet. En del äro jäm- 

 förelsevis ofarliga för sin värdväxt, som utan att taga nämnvärd 

 skada kan lefva länge och väl med svampmycel i sitt inre, 

 andra dräpa densamma inom kort, men alltid anger förekom- 

 sten af en fruktkropp på ytan af ett träd att det icke är friskt . 

 utan invändigt har röta. Trädafverkare gifva synnerligen noga 

 akt på denna omständighet; finnes en svamp på en tall, god- 

 kännes den ej till af verkning; ännu strängare är man med gran 

 och kanske strängast med asp. 



De Agaricineer jag iakttagit på lefvande träd äro följande: 

 Pleurotus pulmonari-us, P. salignus, P. ostreatus, P. serotinus, 

 Clitocyhe lignatilis, Mycena galericulata, M. lœvigata, 31. rorida, 

 Collyhia velutipes, PJioliofa sqiiarrosa, P. aurivella, Armillarm 

 mellea. 



Af dessa arter är den sistnämnda en farlig parasit. Dess 

 mycelium lefver företrädesvis på tallens och granens rötter och 



Bidrag till känned. af Fini. 



