III. Ekologiska anteckningar. 



Ljusförhållanden. 



De flesta svampar kunna alls icke lefva i mörker, de fordra 

 ljus. De olika arterna fordra olika mängder ljus. Direkt solljus 

 tåla endast få svampar, såsom de, hvilka växa på hvitmossa, 

 på exkrement, på öppna ängar, vid vägkanter, på sand. 



Svampar som alls icke behöfva något ljus äro de i jorden 

 förekommande Tuberaceerna och Hymenogastraceerna. Äfven 

 bland svampar, hörande till andra familjer, finnas sådana, som 

 kunna undvara ljuset och fruktificera i absolut mörker, såsom 

 Tapinia panuoides, som jag sett fullt utvecklad i en fullkomligt 

 mörk källare. Schröter har tidigare observerat samma 

 fenomen. Ägaricus campestris behöfver ej häller ljus för att 

 utveckla sig. Bland Polyporeer har jag observerat följande 

 arter fullt utvecklade i absolut mörker: GlœopJiyllum ahietinum, 

 Bjerkandera destructor, Trametes odorata, Physisporus incarnatus. 



Merulius lacrymans med sitt vaddliknande mycel förekom- 

 mer i alla fuktiga källare. Andra sterila svampmycel på mörka 

 ställen kunna enligt Schröter tillhöra Coprinus-^rteT och 

 Armillaria mellea. 



Sommaren 1893 ställde jag några svampar i absolut mörker 

 för att utröna deras behof af ljus. Det framgick härvid, att 

 några arter ej äro synnerligen beroende af ljuset. Glœophyllum 

 ahietinum utvecklade sig fullkomligt normalt. Äfven Dœdalea 

 unicolor utvecklade sig till en början tämligen normalt. Slutli- 

 gen blefvo porerna till stor del belagda med ett löst mycel, som 

 gaf svampen ett ganska afvikande utseende. Bjerkandera dichroa 

 växte jämförelsevis hastigt, några hattar kommo till utveck- 



Nat. o. Folk, H. 79, N:o 1. 



