103 



den delen af stammen, som vetter mot norr, särskildt på fri- 

 stående träd, icke så mycket i jämn skog. Likadant är stundom 

 förhållandet med Polypilus sulphureus. Som bekant utveckla 

 sig äfven lafvarna i allmänhet bättre på trädens skugg- än på 

 deras solsida. 



Temperatur och årstider. 



Svamparna äro liksom öfriga växter i hög grad beroende af 

 temperaturen, ett beroende som för de enskilda arterna är så 

 godt som alls icke i detalj undersökt, men som i stora drag 

 framträder i svampflorans olikhet under olika breddgrader och 

 under olika årstider. 



Mot Norden blir svampfloran allt fattigare, och liksom många 

 fanerogamer vid sin nordgräns endast under gynsamma förhål- 

 landen blomma, så torde också vissa svampar för utvecklingen 

 af sina fruktkroppar kräfva en högre temperatur än den med 

 hvilken myceliet kommer till rätta. Under fuktiga och varma 

 somrar kunna förr icke observerade svamparter sporadiskt dyka 

 upp i en under årtionden noga undersökt trakt, för att därefter 

 ej mera visa sig. Sådana tillhöra sydligare luftsträck. Till dem 

 skulle jag vilja hänföra t. ex. Armillaria imperialis, hvilken 

 endast en gång uppträdde i jättelika exemplar (sid. 61 not). 



Å andra sidan verkar för hög temperatur ofördelaktigt. Det 

 kan man se på många vanliga svampar, som, då de tillfälligtvis 

 växa i drifhus, bli mycket deformerade. — Att arter tillhörande 

 samma slägte kunna hafva mycket olika värmebehof, alldeles 

 som bland fanerogamerna, kan icke väcka förvåning. Ett 

 exempel därpå erbjuder slägtet Bjerkandera, inom hvilket 

 B. destructor erfordrar en hög temperatur, sådan den finnes i 

 växthus, medan andra åter nöja sig med en låg temperatur, 

 såsom t. ex. B. Holmiensis, hvilken börjar sin vegetationsperiod 

 först då senhöstens kalla väderlek gjort sitt inträde, och slutar 

 då våren börjar. 



Det finnes ett antal arter bland Agaricineerna, som hafva 

 två vegetationstider under samma år, t. ex. Collybia esculenta 

 med dess två varieteter tenacella och stolonifera, hvilka före- 

 komma ymnigt om våren, så länge marken är frusen, och upp- 



Nat. o. Folk, H, 79, N:o 1. 



