114 



Bland svamparna finnes en stor mängd med granna, bjärta 

 färger, såsom Amanita, Russula m, fl. hvilkas färger alls icke 

 öfverensstämma med omgifningens, men på senhösten kan det 

 särskildt i lönnbestånd, vara rätt svårt att urskilja dessa från 

 nedfallna löf. 



Många svampar äga en stor variationsförmåga hvad färgerna 

 vidkommer. Några exempel må framdragas. 



Russula intégra kan vara purpurröd, ljusröd, hvit, gulaktig, 

 brun, mörkbrun, olivgrön, blåaktig. Den purpurröda färgen 

 tyckes vara den förhärskande. 



Amanita muscaria är i regel purpurröd, men den kan ibland 

 förekomma alldeles hvit eller brun, förutom många andra för- 

 änderligheter, den kan t. ex. sakna fjäll. 



Mycena^ galericulata är vanligen gulblek eller brun, men före- 

 kommer äfven alldeles hvit. 



Om'phalia campanella kan vara rostgul, grå, blåaktig eller 

 hvit. 



Laccaria laccata förekommer i olika färgvariationer allt efter 

 ståndorten. I fuktiga löf skogar är den vanligen tegelröd, i fuk- 

 tiga barrskogar gulaktigt brun, ibland violett, på tallmoar är 

 den ljus, ibland nästan hvit. 



Hygrophorus eriibescens är vanhgen ljusröd, men kan äfven 

 bli intensivt röd, stundom hvit, stundom hvit med röd disk. 



Hygrocyhe psittacinn har först en grönaktig färg, blir slutli- 

 gen röd, gul eller hvit. 



Hygrocyhe coccinea har en kort tid en lifligt scharlakansröd 

 färg, hvilken bleknar hastigt. 



Entoloma sericeum är på fuktiga ängar umbrabrun, men på 

 torra backsluttningar kan den vara alldeles hvit. 



Pluteus cervinus kan uppträda brun, alldeles svart, stundom 

 hvit. 



Stropharia œruginosa och S. alhocyanea äro blå, medan de 

 äro slemmiga, men bli gula efter slemmets försvinnande; under 

 mellantiden äro de gröna. 



Den gröna färgen är i allmänhet säUsynt hos Basidiomyce- 

 terna; den finnes förutom hos de nämnda äfven hos Clitocybe 

 odora och Russula œruginosa. 



Bland Polyporeerna är en af de mest varierande arterna 



Bidrag t. känned. af Fini. 



