121 



De geléartade Tremellaceerna upplösas i ett flytande slem. 



Fruktkropparna af vissa arter kvarligga ännu efter snö- 

 smältningen oförmultnade under en längre tid såsom t. ex. 

 Polyporus ovinus, Polystictus perennis, Russula, Lactarius, Nœ- 

 matoloma, Armillaria mellea, Calodon, Pleurodon, Sclerodon. 

 Synnerligen anmärkningsvärda äro Bovista- och Lycoperdon- 

 arterna, hvilka på våren se alldeles oskadda ut, ocli innehålla 

 sporer i mängd. Huruvida dessa ärc grobara, är för mig okändt. 



Hos de hårda Polyporeerna bortdör först porlagret. De för 

 hvarje år bildade porlagren af falla ett i sänder och den hårda 

 skorpan kan länge kvarstå efter det porlagret bortfallit. 



Hos Polyyilus sulphureus har jag gjort följande iakttagelse. 

 Då svampen slutat sin vegetationstid på hösten, återstodo af 

 hattarna endast mörka, torra, formlösa utväxter. Då på som- 

 maren nya, friska exemplar spirade fram från trädets inre, präs- 

 sade dessa ut de gamla förtorkade kvarlefvorna, hvilka små- 

 ningom, den ena efter den andra föllo från stammen. 



Svamparnas spridning. Svamparna alstra taUösa 

 mängder sporer. Särskildt hos de i täta tuf v or växande arterna 

 kan man se marken eller gräset under hattarna färgadt af det 

 nedfaUna svampmyceliet, och den svarta vätska som uppstår, 

 då fruktkropparna af Coprinus-ârteTna, sönderdelas, är full af 

 sporer, som vid intorkningen klibba vid marken. 



Svampsporernas spridning sker hufvudsakligen med tillhjälp 

 af vinden. Sporerna tränga in snart sagdt öfverallt. Under det 

 rika svampåret 1892 undersökte jag mikroskopiskt dammet i 

 matsalen på Liimatta egendom, i hvilket rum mängder af mat- 

 svamp hvarje kväll rensades. Sporer, som voro lätt igenkänliga, 

 anträffades i skänk och skåp, i lådor och dosor. 



Icke endast svamparnas sporer utan hela fruktkroppar kunna 

 föras af vinden långa vägar fram från ursprungsplatsen, såsom 

 fallet är med Bovisfa-aTteTna. 



Äfven vattnet spelar en icke obetydlig roll vid svamparnas 

 spridning. Undersöker man mikroskopiskt sakta rinnande vat- 

 ten på bergiga ställen, så finner man ett otal svampsporer, hö- 

 rande till vidt skilda slägten. 



Det torde ej vara tvifvel underkastadt, att djuren, både 



Nat. o. Folk, H. 79, N:o 1. 



