28 



trakten af Wasa (63°). — Utbredd öfver nästan iiela palearktiska 

 regionen, men är hittills ej funnen på Britanniska öarna. — U.F.M. 



Dolycoris Muls. et R., Stål. {Mormidea Fieb. part.). 



21. D.baccarumL. Syst.Nat.,Ed.X,445.( 1758). — Hahn Wanz. 

 Ins.I.2,63,f.l52.— r.Sahlb.MonogT.Geoc.renn.26.— FlorRh.Livl. 

 1,137.— Dougi.et Sc.Br.H.80.— Fieb.Eur.Hem.335.— Reut.F.o. 

 Sk.Hem.Het.16.— Revis.Syn.492,54.— Saund.Hem.Het.Br.28,t.2, 

 f.9.— Osh.Verz.Pal.Hem.1,118. — Jens.-Haar.Danm.Taeg.76,f.40. 



— Verbasci De Geer Mém.III,257,I.XIVi.5 (1773).— Muls.et R. 

 Pun.Fr.Pent.258.— Put.Syn.IV,62. 



Högst allmän ända från tidigt på våren till hösten på åtskil- 

 liga växter såväl på odlade marker som i skogar i södra och mel- 

 lersta Finland, men ännu ej hos oss funnen nordligare än i Nur- 

 mis i norra Karelen (63°40'). Reuter säger dock om denna art 

 »ganska allmän ända upp i Lappmarken». Larven träffas ofta 

 på smultron såväl vilda, som odlade, och kommer sålunda lätt i 

 munnen på dem, som förtära bären och förråder sig därvid genom 

 sin obehagliga smak. — Utbredd öfver nästån hela den pale- 

 arktiska regionen och äfven funnen i Indien och Nord- Amerika. 



— U.F.M. 



Obs. Då Linnés första beskrifning på denna art är mycket ofullständig 

 och tvetydig, hafva olika tolkningar där af blifvit gjorda. Franska förfat- 

 tare hafva sålunda under detta nanin beskrifvit Carpocoris fuscispinus 

 Boh., hvilken i Frankrike är allmän, men inom den skandinaviska norden 

 endast tagen såsom en stor raritet på Gottland, samt för nu i fråga 

 varande species upptagit De Geers benämning Verbasci. Då emellertid 

 Wolffs första tolkning af Linnés art under en lång tid allmänt blifvit 

 följd också i populära skrifter, och Reuter, efter sorgfällig granskning af 

 frågan, på denna art fört Linnés beskrifning och de af honom citerade 

 äldre auctorerna, har jag utan tvekan kallat denna allmänt kända art 

 D. baccaruin. 



Eyrydema Lap. {Strachia Hahn). 



22. E. dominulus Scop.Entom.Carn.124 (1763).— Reut. Rev. 

 d'Ent.III,68.— Rev.Syn. 503,62.— Osh.Verz.Pal.Hem.1,502. — 

 jestivum Hahn Wanz.Ins.I,181,f.93.— Fieb.Eur.Hem.342.— Put. 

 Synops. 111,72. — Reut.F.o. Sk. Hem. Het. 18. — ornatum F.Sahlb. 

 Monogr.Geoc.Fenn.24 (specim.fennica). 



Bidrag t. känncd. af FIlI. 



