161 



ända till Kola (69°), där den är tagen af R.Envald. — Utbredd 

 öfver norra och mellersta Europa och äfven tagen i Sibirien och 

 Algeriet. — U.F.M. 



321. Ps. (Ap.) graminicola Zett. Ins.Lapp.275 (1840). — 

 F.Sahlb. Mon. Geoc.Fenn.il 5.— Rent. Rev.cr.Caps.il, 163. —Id. 

 Hem.Gymn.Eur.1,108 et 111,518—519. — Osh. Verz.Pal.Hem.I, 

 899. 



Tämligen sällsynt pä myrmarker. Först funnen i Lappland 

 af Zetterstedt, som uppgifver, att den lefver bland gräs, samt vid 

 Uleåborg af W.Nylander och i norra Finland utan närmare 

 uppgifven lokal. Jag har flera gånger funnit den stundom i 

 mängd på Betula. nana i Juli och Augusti såväl i södra, som i 

 mellersta och norra Finland, nämligen i Yläne nära Elijärvi 

 (61°), i Ruovesi, Kuru, Pihlajavesi samt nära Jyväskylä i 

 Tavastland, i lisahni, i norra Savolaks, i Töysä, i södra Öster- 

 botten, i Kuusamo, i norra Österbotten, vid Tschuja och Kem 

 i Ryska Karelen, vid Tschapoma i Ryska Lappmarken samt 

 nordligast vid Kilpisjärvi i Torneå Lappmark (69°). — En nor- 

 disk art, som för öfrigt är funnen endast i Skandinavien och 

 nära Arkangelsk. — U.F.M. 



322. Ps. (Ap.) aethiops Zett. Ins.Lapp.274 (1840).— Thoms. 

 Opusc. ent.446. — Reut. Rev.cr.Caps.il, 161. — Id. Hem.Gymn. 

 Eur.1,176 et 111,517 et 519.— Osh. Verz.Pal.Hem.1,899. — inter- 

 medius F.Sahlb. Mon.Geoc.Fenn.116. — Reut. Rev.cr.Caps.il, 159. 



Allmän på Salix- buskar i Lappmarkerna och norra Finland, 

 sällsjTitare i mellersta och södra Finland; dock funnen äfven 

 på Åland och i Pargas af O. Reuter. De ljusa ofvan ockragula 

 varieteterna sjmas uteslutande tillhöra nordligare delar af landet 

 och förekomma därstädes ofta tillsammans med mörka ofvan 

 helt svarta exemplar. De gå ofta ända upp tiU subalpina regio- 

 nen (69°). — Är äfven en nordlig art, som utanför vårt område 

 är funnen endast i norra delen af Skandinavien och i Sibirien. — 

 U.F.M. (C. intermedius F.Sahlb.typ. e CoU.F.Sahlb.ded.J.Sahlb., 

 postea perd. per O. Reuter). 



323. Ps. (Ap.) obseurellus Fall. Hem.Svec.109. (1829). — 

 Reut. Rev.cr.Caps.II,164.— Hem.Gymn.Eur.I,115,t.7,f.2 et III, 

 518 et 519.— Saund. Hem.Het.Br.311 et 312.— Osh. Verz.Pal. 



Nat. o. Folk, H. 79, N:o 2. 11 



