181 



den af långa tätt ställda svarta hår s^-nes mig vara ett konstant känne- 

 tecken här likasom för flera andra Salda-arter. Bland talrika exemplar 

 af *S'. pilosa har jag ej träffat på ett enda, som sknlle tyda på en öfvergång 

 till arctica. T sitt senaste såsom fullkomligt blind utgifna arbete: Zur 

 generischen Teilung der paläarktischen und nearktischen Acanthiaden, 

 Öfv.F.V.-S.Förh. LIV har Reiiter upphöjt till rang af genera alla de 

 af honom förr såsom subgenera enligt min tanke riktigare betecknade 

 afdelningarna af slägtet Sålda. De s. k. genuskaraktärerna äro mycket 

 sväfvande och ohållbara. Äfven antalet af membranfält är hos samma 

 art t. ex. Chiloxatitha arctica varierande, så att några exemplar hafva 5 

 sådana under det andra hafva endast 4, i det den andra från utkanten 

 räknadt, soni vanligtvis är kort och mot ba.sen starkt afsmalnande, helt 

 och hållet saknas. 



Obs. En till samma subgenus hörande art, hvilken bör eftersökas i 

 våra Lappmarker, är S. bor ealis Stål., som är stor brunsvart opac, täckt 

 af en fin gulaktig pubescens, och har pronoti sidokant nästan rät, helt 

 smalt gul, men täckvingarna mot basen tydligt utvidgade och utplattade 

 samt opunkterade. Den är äfven en rent hög-nordisk art, som hittills 

 är ftmnen endast i Svenska och Norska Lappmarken samt i arktiska 

 Sibirien. Den förekoixuner uppe på fjällen vid stranden af små gyttjiga 

 vattenpölar krypande på svarta fuktiga Hypna och är ganska trög i 

 sina rörelser. 



366. S. (Sciodopterus) littoralis L. Syst. Nat.Ed.X,442 (1758). 

 — FaU. Hem.Sv.77.— Flor Rh.Livl.I,709.— Dougl. et Se. Br.Hem. 

 528.— Stål Öfv.Vet.Al^.Förh. 1868,387.— Thoms. OpTisc.ent.403. 

 • — Reut. Rev. Syiion. 691. — Put. Synops.1,194. — Saund. Hem. Het. 

 Br.l77,t.XVI,f.8. — Reut. Spec.pal.gen.Acanth.8 et 35. — Osh. 

 Verz.Pal.Hem .1,583.— Jens. -Haar. Danm.Taeg.l75,f.l09.— Zo- 

 sterae Burm.Handb.d.Ent.II,216 (1835).— F.Sahlb. Mon.Geoc. 

 Fenn.150. — flavipes Fieb.,Wien.ent.Monatschr.n,1859,238 (nec 

 Fabr.).— Eur.Hem. 147. 



Högst allmän vid såväl gyttjiga som sandiga stränder af 

 hafsvikar, sjöar och floder öfver hela området ända upp till 

 Norra Ishafvet (70°). Varierar ofantligt i af seende å storlek, 

 färg och de ljusa teckningamas form och antal. Hos några 

 exemplar försvinna de helt och hållet, och dessa kunna lätt för- 

 växlas med följande art. — Utbredd öfver hela Europa och norra 

 Asien och äfven funnen i Nord-iVmerika . — U.F.M. 



367. S. (Sc.) Mülleri Gmel.Syst.Nat.XIII,2125 (1788). — 

 Reut. Revis. Synon. 690. — Spec.pal.g.Acanth.8 et 36. — Osh. Verz. 

 Pal.Hem.585. — oculafa Müll. Zool.Dan.105 (1776) nec Fabr. — 



Nat. o. Folk, H 79, N:o 2. 



