sakna intresse att här något utförligare behandla denna 

 episod. 



Medels skrif velse af den 26 april 1755 underrättade 

 landshöfdingen Lilljenberg collegium medicum därom, 

 att magistraten i Abo antagit licentiaten Nils Wasström 

 till stadsläkare. Haartman, som fruktade att i honom 

 finna en farlig medtäflare om den medicinska praktiken, 

 vände sig å sin sida till sin bepröfvade gynnare Abra- 

 ham Bäck. Det af författaren redan meddelade brefvet 

 af den 19 april 1755 visar nogsamt, huru Haartman sökte 

 hindra anställandet af en särskild stadsfysikus i Abo. 

 Detta hans till Bäck gjorda meddelande verkade äfven 

 därhän, att collegium medicum tog sig talan i saken och 

 började motarbeta Wasströms utnämning. I en till lands- 

 höfdingen Lilljenberg den 7 maj 1755 afgången skrif- 

 velse, drog kollegium till och med icke i betänkande att 

 åberopa medicinalordningarna af 1688 och sökte på grund 

 af dem förmå honom att upphäfva magistratens beslut. 



Den till stöd härför af kollegium åberopade § 5 i 

 medicinalordningarna innehåller: „Wi wele ock att Col- 

 legium medicum skall draga försorg derom, att de andre 

 städerne i Vårt rike blifva med kapable, infödde svenske 

 promotis medicis försedde, till hvilken ända ock magistra- 

 ten i de stora städerne skola, när de vilja antaga någon 

 medicum, sådant af collegio medico och icke från frem- 

 mande orter begära". Ehuru det i den anförda § var 

 magistraten i städerna förbehållet att bestämma, om och 

 när den ville antaga en läkare, tolkade collegium medi- 

 cum stadgandet härom så, att dertill fordrades ett sär- 

 skildt medgifvande af konungen. Kollegium skref: 



„Skulle så hända att K. M. täcktes bifalla om särskild 

 stadsphysici förordnande, ja äfven lemna borgerskapet och 

 magistraten frihet att densamma sjelfve wälja och antaga, 

 som alt kommer an på ett särskildt uttryckeligt nåd. pri- 

 vilegium, såsom det åt Götheborg och någon annan stad, 

 therest ingen provincialmedicus i länet varit bestådd, wara 

 kan för detta allernådigst förlänt, så är förbindelsen lika 

 kraftig att de ej böra förses med andra än capable in- 



Nat. o. Folk, H. 70 N:o 2. 



