18 



Bergman den 10 december 1766 blifvit provinsialläkare 

 i Abc- län, skötte han under nere års tid stadsläkaregöro- 

 målen utan ersättning. • Först vid utbrottet af en svår far- 

 sot i Åbo 1771 väcktes ånyo förslaget att anställa en af 

 staden aflönad läkare. I bref af den 30 mars 1771 under- 

 rättade nämligen landshöfding Rappe collegium medicum, 

 att borgerskapet i Åbo åtagit sig att anöna en stadsfysi- 

 kus med 300 ß . smt och en barnmorska med 100 ß . smt. 

 om året, samt uppmanade collegium att dertill utse skick- 

 liga och lämpliga personer. 



Haartman hyste likväl fortfarande den åsikten, att 

 anställandet af en tredje läkare skulle i den grad inverka 

 på provinsialläkarens inkomster, att han icke skulle kunna 

 känna sig tillfredsställd med sin plats eller äga tillräcklig 

 utkomst. Ehuru numera medicine professor, sökte han 

 ännu en gång genomdrifva sin plan att af staden erhålla 

 ett tillskott till provinsialläkarens aflöning. Huru läkare- 

 nes ställning den tiden gestaltade sig i Åbo, framgår ur 

 Haartmans bref till Abr. Bäck af den 5 maj 1771. 



„Hvad angår Landshöfding Rap pes bref om en Stads- 

 physikus till Åbo, så har jag ej för detta kunnat något 

 skrifva derom, som slikt varit mig obekant. Provincial- 

 doctoren härstädes, som ock Medicine professorn blifva 

 mycke besvärade här af stadens ringare och fattigare folk. 

 På det den förre skulle uppmuntras att mera taga sig af 

 de samma, och de vid epidemiska siukor skulle hemma 

 i sina hus vårdas, gaf jag strax vid farsotens början vår 

 Landshöfrlinge anledning at föreställa borgei-skapet. huru 

 nödigt det vore at, för de fattigares skull och till farso- 

 ters tidiga hämmande, staden, äfven som landet, bestode 

 någon lön åt provincialmedicus, som då genom bättre ut- 

 komst blefve upmuntrad att vårda alla i farsoten sänglig- 

 gande, som eljest af vanskötsel förginge och underhölle 

 epidemien. Vid samma tillfälle taltes ock om nödvändig- 

 heten af en barnmorska. Detta värkstälte ock Landshöf- 

 dingen vid en alman Rådstuge dag. Borgerskapet fann 

 nu ock nödvändigheten, men förbehöll at provincialmedicus 

 skulle underhålla en ämnesvän för landet, men sjelf aldrig 

 få resa utur staden för den ringa lön de ville bestå ho- 

 nom. Detta kunde D. Bergman icke förbinda sig till, 



Bidrag t. känned. af Fini. 



