23 



vara tydeligt, på clet de må kunna vara försäkrade om att 

 få goda vatn". 



I det föregående hafva vi redan skildrat förhållandet 

 emellan Haartman och Wasström. Senare kom Haart- 

 man äfven i delo med de i Åbo vistande kirurgerne. 

 Desse, hvilka den tiden bildade ett inom sig slutet skrå 

 och hvilkas befogenhet sträckte sig endast till vården af 

 yttre åkommor, tilläto sig likväl vanligen att behandla äf- 

 ven invärtes sjukdomar. De fLeste af desse kirurger hade 

 under sin praktiska utbildning hos sina mästare och i fält- 

 skärsstugorna åtnjutit en ganska bristfällig och ofullstän- 

 dig undervisning, men tilltrodde sig i allmänhet större 

 insikter, än de i själfva verket ägde. I följd af denna 

 skefva ställning uppstodo mycket ofta emellan läkarene 

 och desse kirurger eller s. k. fältskärer svåra missförhål- 

 landen, hvilka icke annat kunde än i flere afseenden men- 

 ligt inverka på hela läkareyrket. Klagomål i offentlig och 

 enskild väg öfver fältskärernes uppträdande höra från lä- 

 karenes sida till ordningen för dagen. Afven Haartman 

 fick känna obehaget att ofrivilligt hafva vid sin sida dessa 

 halfbildade och anspråksfulla personer. I ett bref till Abr. 

 Bäck af den 18 juni 1757 skildrar Haartman detta för- 

 hållande. 



„För någon tid sedan betiente jag en kiöpman härstä- 

 des så kallad, hos hvilken Staclschirurgen O de nach gådt; 

 som samma chirurg oförståndigt skötte samma patient förut, 

 så gaf jag Landshöfdinge ämbetet sådant vid handen, på 

 det de skulle taga tienliga medel och hindra hans våde- 

 liga curer här på orten, der han intet hade att giöra, hvil- 

 ket de ock giorde samt förelade honom vite; sedermera 

 som jag nu sedt huru otidig skrift han lämnat til Lands- 

 höfdinge ämbetet så emot dem som mig. så lära de lämna 

 Kl. Collegium medicum del derom och jag är sinnad att 

 tillika lämna min inlaga samt bifoga därvid en fullkomlig 

 relation på patientens sjukdom; Kl. Collegium hoppas jag 

 h jel per mig til satisfaction och yttrande om mitt förhål- 

 lande samt toge sig häraf anledning att hos Öfverheten 

 värja och ränsa samt skilja klåperiet ifrån den förnuftiga 



Nat. o. Folk H. 70, N:o 2. 



