32 



förhållanden, dem han äfven till en del offentliggjort. Att 

 hos den studerande ungdomen öka intresset för medici- 

 nens studium och tillvinna läkekonsten yngre vänner hade 

 icke lyckats för Le c he. Man påstår att han till och med 

 afrådt en och annan af dem, som börjat med medicinens 

 studium, att egna sig åt detta med afseende å de betyd- 

 liga kostnaderna och den osäkra framtiden bekymmer- 

 samma kall. 



Haartman hade en annan uppfattning af läkarens 

 yrke. Tidigt höra vi honom beklaga sig däröfver att så 

 få hade lust och mod att egna sig åt läkarekallet och han 

 skrifver därom till Abr. Bäck den in/ 10 1754. 



„At få några medicinse studiosos här, vore önskeligit, 

 men prof. Le che afråder alla, de 3 st. som jag vet honom 

 afrådt. är nu en magister, och tänker ej derpå mer, den 

 andra är i Upsala och disputerade nu under D. Grottsch. 

 Wallerius. får se om den åter kan öfvertalas, och den 

 3:die har nu skrifvit till sin fader derom, får se om den 

 ock mehr får lof. Jak. Hidén lär nu vara i Upsala, Ostro- 

 botn. och torde snart nog vara färdig. Uddmanhar dis- 

 puterat under prof. Leche, tör och kunna intalas att hålla 

 fort". 



Själf kände Haartman nog de svårigheter, som mötte 

 läkaren i hans kall och skrifver därför i fortsättning: 



„Finnarne äro et groft folk at röra, tillskrifver alt et 

 oundvikeligit öde, söker hjelp vid sin dödskamp merendels, 

 och då villrådiga efterfölja mehr sina egna och hvar talan- 

 des råd, än någon visares, och ångra de fyrkar de ned- 

 lägga i apothequet. om de ej promt bli restituerade ögon- 

 skienligen. Jag hade derföre jerna sedt, om almogen kunde 

 skiuta tillsamman fria medicamenter åt sina sjuka, et lite 

 sjukhus kunde inrättas i staden, och at stan generaliter 

 wille contribuera till någon löhn för mig, så kunde de, 

 utan at misstro mig för snikenhet, sen alla fritt eonsulera 

 mig och fåltskiärer och deras gesäller bli något quäfda, 

 tv jag kan aldrig blifva kallad till någon förrän på sista 

 uphällningen, sen alla gesällerna blifvit brukta. Härom 

 har jag ärnat at lägga in hos Landshöfdingen, då det vid 

 Riksdagen kunde afgiöras". 



Bidrag t. känned. af Fini. 



