58 



förmått samt hafva tillfälle göra nyttiga praktiska obser- 

 vationer. Ehuru Herr Archiateren ei vill vara känd för 

 den, som lagt grund och fotat hans befordran, så tror jag 

 dock aldrig annat än att han til sin död blifver en som 

 erkänner Herr Archiaterens godhet, förslagenhet och drift 

 at bistå alla nyttiga och trykta wettenskapens idkare". 



Dock tillkännagaf Haartman under hösten i konsi- 

 storium att han, såsom ensam practicus i staden, icke skulle 

 kunna finna tid att hålla ordentliga föreläsningar för ung- 

 domen, dock ville han, så ofta tillfälle var, föreläsa hemma 

 och därom underrätta medieine studiosi. Afven vid vår- 

 terminens början 1766 anmälde han sig fortfarande vara 

 förhindrad att ordentligen tillträda och vårda medicine 

 professionen „i afseende dertill att, så länge lönen dervid 

 vore skild, skulle han icke se sin utkomst, utan att mel- 

 lertid tillika förrätta dess förut innehafda provincialmedici 

 syssla samt besöka det härvarande lasarettet. Han ville 

 dock intimera till lectioner hemma i huset angående så 

 väl historia litteraria medicinse et sectarum, som principia 

 auctorum et selectus librorum samt fundamenta Hygiei- 

 nes et praxeos å tid, hvarom han med åhörarene skulle 

 kunna öfverenskomma". Härtill samtyckte konsistorium 1 ). 



Såsom medicine professor har Haartman egentligen 

 fäst sitt namn i den finska medicinens historia. Lifligt 

 intresserad af sin vetenskap, väckte han håg och kärlek 

 till läkekonstens studium. Genom sin författareverksamhet 

 förvärfvade han sig sjelf och vetenskapen erkännande och 

 aktning. Professionen gaf, åtminstone i början, Haart- 

 man mycket arbete. I ett bref till Abr. Bäck den 15 

 december 1767 skrifver han: 



„Vilja at arbeta tryter mig Ghidi lof intet, men för 

 öfrigt har jag den olyckan och svårigheten at arbetet måtte 

 ske träget, om jag skall komma i land med något. Der- 

 före har jag til mina Lectioners utarbetande behöft nästan 



*) Consistorii academici protokoll den 25 oktober 1765 och 15 

 februari 1766. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



