94 



steg och rena nit at befrämja Landets bästa. Gud nådel. 

 fö rb arme sig öfver den bland oss regerande partie andan, 

 för hvilken Riket och undersåtare ofta få sätta bet, hvil- 

 ketdera ock kommer i styre. Aro vi väl bättre än ryska 

 vasaller, som ock efter dess godtycko måste ådraga oss 

 de öden Pestsmittan tilskynda kan? — — Jag har ock 

 hört af en nämnas, som skulle brödfödan ei så riktigt blifva 

 utdelter til Cordons manskapet, jag bad äfven landshöf- 

 dingen ärhindra Generalen härom; han sade at det kan 

 vara möjel. det så förhåller sig, ty kronan har i den de- 

 len måst anlita fogdarne och desse förmodel.m Böndren. 

 Jag skall än vidare påminna derom fast Cordon efter all 

 sannolikhet läref ej blifva länge stående. Med qvarantain 

 lärer det förhålla sig efter möjeligheten, ty vintertid har 

 ingen utväg varit til at få ordenteligit qvarantain huus. 

 De lärer dock nog observera Rökningen och visss dagars 

 quarantaine, fast rummen ej medgifva 42. Just i hän- 

 seende til befarad trängsel, och at förekomma missnöje hos 

 resande öfver för långt uppehåll eller derföre gifva dem 

 • mer drift at söka lönnvägar, projecteracle jag nog kort 

 ([varantaine ticl jemte rökandet och Medicinerandet, den 

 Generalen dock lärer faststält til 12 dygn. 



I går var ock Gener. M. Durietz på rådstugan, dit 

 han låtit uppkalla stadens 24 äldste tillika med stadens 

 Handels-societet, hvarvid de tillspordes hvad skada och 

 olägenheter de hade att anföra öfver cordon och hvad in- 

 trång den gordt på deras handelsrörelse. Ingen olägen- 

 het kunde här andragas, mer än af en garfvare att han 

 lidit brist på ryska hudar; däremot bestyrktes, att sta- 

 den hade att tacka Cordon för det den nu visst fått 

 10,000 tunnor mera säd hit än på många år förut, hvilka 

 förr b Ii f vi t använde till bränvins förande åt Ryssland". All- 

 mogen hade nämligen i följd af karantänen och den hin- 

 drade samfärdseln med Ryssland sålt sin spanmål till Abo, 

 i stället för att som förut förvandla den till bränvin och 

 föra bran vinet till Wiborgs län". 



Ytterligare skrifver Haartman i bref af den 16 apr. 

 1772. 



„General Ehren s värds bref till Hans Majestät, hvarest 

 han anhåller om permission för sin siuklighet skull, lärer 

 redan kommit fram; han lärer deri tillika öf versandt några 

 kraftiga bevis til sina göromål och bland andra ministeren 



Bidrag t. känned. af Fini. 



