99 



Till ministeren Ribbings mindre trovärdighet tjenar 

 följ. 1770 om hösten, då första underrättelserna gåfvos om 

 febern i en Fabrique uti Muschov, nekade ministeren det 

 vara pest, fast gener. Ehrensvärd hade bref derom att 

 det var feber med bölder och Ryssarne inrättade Cordo- 

 nen. Det samma rapporterade han 1771 och förnekade 

 pesten derstädes ända in til dess upproret existerade, då 

 ryssarne sjelfve i sin bestörtning oförvarandes varit för 

 mycket utlåtna och vidgått pesten". 



Senare erkände likväl Ribbing nyttan af E liren - 

 svärds åtgärder mot pestfaran och nödvändigheten af 

 af sträng kontroll. 



I förening med ofvanstående skildring af åtgärder 

 till förekommande af pestens inträngande i landet, fin- 

 ner man i Haartmans bref några därmed i samman- 

 hang stående yttranden om de politiska partistriderna un- 

 der 1760 — 1780:talen i Sverige och Finland. H a ar t m an 

 berättar att man vanligen vid bedömandet af en person 

 först ville hafva utredd frågan „Hatt eller Mössa". Några 

 i hans brefväxling förekommande antydningar i detta hän- 

 seende torde icke sakna intresse. Då prof. Roland Mar- 

 tin (anatomieprofessor i Stockholm) var under vintern 

 1772 skickad af regeringen till Finland med anledning af 

 pestens befarade inbrott i landet, kom Haartman i delo 

 med honom i följd af de åtgärder, hvilka grefve Ehren- 

 svärd i samråd med Haartman i detta af seende vidta- 

 git. Haartman skrifver därom till Abr. Bäck den 15 / 3 

 1772. 



„Herr Archiatern må ej undra deruppå, att jag har 

 Hr Profess. Martin misstänkt för att vilja svärta mig i 

 hvad han kan, det är så alla mössors lag och maner. Jag 

 påminner mig, då vi b egge voro i Doct. Bergmans när- 

 varo i någon tvist om något jag nu ej minnes och därvid 

 prof. Martin lät förstå att han aldeles gillade en sak, som 

 var i cuisestion såsom Mössa och jag dervid kom att svara 

 det jag vore hvarken Hatt eller Mössa, men i anseende 

 til flere tagna mått och steg mera vore porterad för Hatt- 

 ideer, svarade han mig: Då beklagar jag ock eder". 



„Vår tid är högst beklagelig och blifver farligare. Vid 



Xat. o. Folk, H. 70, X:o 2. 



