156 



en contrair principe, kunde fölgclerna däraf icke annat, än 

 för Academiens och Litteraturens bästa i vårt land blifva 

 vådliga. 



Consistorium holler oförgripeligen före at utom det nu 

 efter sysslornes beskaffenhet lämpad proportion dem och 

 deras löner emellan, vid alla verk igemen är en rigtighet, 

 måste ock färre Lärare embeten skäligen lönte, skaffa Aca- 

 demien mera gagn än flere, som icke gifva sine innehaf- 

 vare tarfvelig utkomst. Ställningen vid detta Läroverk är 

 i den delen alldeles olik den vid en del utrikes Acade- 

 mier, der Professorerne kunna bärga sig med små löner, 

 emedan de icke så mycket behöfva räkna på dem till sin 

 bergning, som fast mera på den inkomst de genom privat 

 undervisning och Collegier kunna förtjena af en talrik mängd 

 förmögne Studerande, och hvilken ofta utgör långt mera 

 än beloppet af de här anslagna löner. Härstädes äro där- 

 emot Studerande få, nästan endast landets egna barn, och 

 dessa merendels så fattiga, at bland dem icke många kunna 

 någon betalning erbiuda, och af ännu färre är vanligt at 

 den emottaga. Med andra vilkor anmäla de sig föga till 

 private Collegiers afhörande. Och den lärare, som vid så 

 beskaffade omständigheter icke vill läsa för intet blott af 

 hog at gagna ungdomen och till fäderneslandets tjenst 

 upamma skickelige ämnen, kan sällan räckna på någon an- 

 nan belöning, men aldra minst på någon inkomst för dess 

 möda. 



Det blir således för en Professor icke möjeligt at här 

 hafva sin bergning med en lön, som icke förslår till hälf- 

 ten af hans dageliga behof, än mindre kan gifva någon be- 

 hollning till kostsamma böckers inköp, hvilket dock vid 

 detta Lärosäte, där Academiens Bibliotek är fattigt och 

 dess Bokförråd ganska otillräckeligt, för honom blifver en 

 ovillkorlig nödvändighet om han annars med fullt gagn 

 och tillbörlig heder skall förvalta sit ämbete och följa de 

 i vårt tidehvarf nästan i hvarje Lärdomsgren ständigt till- 

 växande kunskaper. At han i sådant ändamål skall i och 

 för dess ämbete sänka sig i en skuld, den han sedan i 

 hela sin lifstid knapt blir mägtig at ketala, lärer skäligen 

 ej af honom kunna begäras. Icke eller at han i öfrigt 

 skall inskränka sit lefnads sätt longt under hvad allmenna 

 bruket, opinion och andra Embetsmäns sed, med h:ka han 

 anses vara i lika värdighet, dageligen kräfver. 



At i en sådan belägenhet erhålla titel och anseende af 

 Professor, då man likväl icke har större el. hälst så stor 



Bidrag t. känned. af Fini. 



