Lemmitty, Lempivalkonen, Leppä, Liinaharja, Lintu, Lippo, 

 Liukku, Luukka, Mela, Metso *, Mielikki, Mieli, Mulkka, 

 Mulli, Mursu, Musta, Mäkärä, Niira, Nissi, Nykä, Närhi, Oi- 

 nas, Oras, Orava *, Paasi, Paras, Pisto, Pitkä, Pullo, Pylkkä, 

 Päivä, Pälli, Pöljä, Pöllö, Pöppö, Pöyhkö, Raaska, Raha, 

 Rautaparta, Remes, Remo, Repo *, Rikko, Rissa, Rossi *, 

 Rotti, Runttikorva, Ruso, Räisä, Sairas, Salli, Saukko *, Siira *, 

 Sisko, Sopa, Sormo, Sorsa *, Tarkka, Tarpo, Tenho, Tervo, 

 Tikka*, Timo, Tiussa, Toivo, Tolvana, Tornio, Torvi, Tukia, 

 Tuovi, TJkko, Ulma, Utria, Valkea, Valta, Vanha, Varpunen, 

 Vara, Viljakas, Vitikka *, Viuhko, Väisä y. m. 



Naitten nimien merkitystä kun tarkastelemme, nun huo- 

 maamme, että useammat niistä ovat eläimen nimiä tahi il- 

 masevat joko ruumiin eli hengen ominaisuutta, ja tuo mie- 

 lestäni tuntim hyvin luonnolliselta alkuperäiseltä nimityk- 

 seltä 1 ). 



Vielä uskottavammaksi tulee asia senkin kautta, että 

 myöliemmin on koko joukko suku- (ja paikkain-) nimiä muo- 

 dostunut kristinopin tuomista etnnimistä, nun kun esira.: Martti 

 — Marttinen, Martikainen ; Mikko — Mikkonen, Mikkolainen ; 

 Nikolai — Nikkonen, Niknlainen; Olli — Ollikainen, Olkko- 

 nen, Ollinen; Benjamin — Pennanen; Beugt — Penttinen; 



J ) Euotsissakin näytään kansan alkuperäisimmiksi uimiksi arvel- 

 tavan samanlaisia, eli eläinten taki ominaisuuden nimiä, nun kun esim. 

 Hjerpe, Geting, Lustig, Kämpe y. m. s. Katso Esaias Tegnér: Om 

 svenska familjenamn, Nordisk Tidskrift 1882. — Sen jälkeen, kun tä- 

 rnan kirjotin, ölen tullut tietämään, että Aug. Aklqvist on jo v. 1860 

 Suomi-vikkossa näyttänyt, että suomalaiset, samaten kun ruotsalaiset, 

 saksalaiset ja venäläisetkin, ovat ottaneet itselleen sukunimiä eläinten, 

 kasvien y. m. luonnossa tavattavien esineitten nimistä, samaten ikmis- 

 ten ruumiillisten ja kenkisten ominaisuuksien nimistä, askareitten eli 

 virkojen nimityksistä, kansojen ja kotopaikan nimistä, sekä vikdoin 

 ristimänimistä. 



