16 



kaat olivat erotettuina läntisistä naapureistaan pitkieii asu- 

 mattomien ja elikä vielä alhaisempien ja vetisempien seutujen 

 kautta, kim nykyään. 



Se tosiasia, että Kerimäki tulee nun myöhään tunne- 

 tuksi historiassamme, ei riitä todistamaan seudun myökem- 

 pää asutusta, varsinkin, kim tämä seutu ensi rajan kautta 

 tuli ulkopuolelle Ruotsin valtakuntaa. 



Kaikesta tästä näemme siis, että vakinainen asutus on 

 nykysessä Mikkelin läänissä paljoa vankempi, kun ennen on 

 voitu luullakaan. Mutta arvattavaa on, että tämä alku on 

 ollut jokseenkin pieni ja asunut harvassa. Näyttää siltä, kun 

 sen rajana lännessä olisi ollut Hämeen ja Savon vesien jakaja 

 (joka kantaa „Savon selän" pilviä tavottelevaa nimeä). Syynä 

 tähän arveluuni on se, että tämän jakajan läntisellä puolella 

 olevat seudut ovat v:n 1571 kartan mukaan paljoa harvem- 

 min asuttuja, kun Mikkelin seudut, sekä toiseksi se, että 

 niistä rajakirjoista, jotka Kaarle VIII Knuutinpoika teetti, 

 lopettaakseen Hämäläisten ja Savolaisten välillä syntyviä 

 alituisia riitoja Hämeen itäisen vesistön omistamisesta, käypi 

 aivan selväksi, että Hämäläiset oikeastaan olivat kärsineet 

 vääryyttä 1 ). Ensimäinen näitä sovitteluja tapahtui Turun 

 maanoikeuden tuomion kautta v. 1415 2 ). Mutta sillon mää- 

 rättiin liarvoja rajapaikkoja, ja riita kiiktyi vaan kiilitymis- 

 tään, jonka vuoksi Kaarlo Knuutinpoika vv. 1445 ja 1446 

 antoi neljän Pohjanmaalta valitun puolueettornan syynimieken 

 käydä nämä rajat inoneen kertaan Naglasaaresta (Kymijoen 

 niskasta) Maanselälle saakka, missä Venäjän, Pokjanniaan, 

 Hämeen ja Savon rajojen sanottiin yhtyvän Kalliovuorella 3 ), 



J ) Arv., Handl. V, 9. 



2 ) Sylloge Mon. ss. 161—162. 



3 ) Arv. Handl. V. 1 seur. 



