20 



Pyhäjoen latvoille. Karjalankoskea siis pitäisi hakea Keite- 

 leen ja Siitinselän väliltä, jolla arvattavasti on montakin koskea. 



Mitä on sitten niillä syitä, jotka väittävät tämän rajan 

 kulkeneen Siitinselältä koilliseen päin Jäämereen saakka? 



Etevin tämän mielipiteen kannattajista ja tämän kysy- 

 myksen perinpolijaisimpia tutkioita on S. O. Rydberg Ruot- 

 sissa, joka on pannut tämän kysymyksen ratkaseiniseen enem- 

 män työtä, kun kukaan mun 1 ). Mutta vaikka hän luulee 

 tutkimuksiensa loppupäätöksenä olevan sen, etta raja on kul- 

 kenut Jäämereen, niin minun täytyy tunnustaa, etta lukies- 

 sani hanen tutkimustaan, kävi minulle yhä varmemmaksi, 

 etta raja ei ole hdkenut Jäämereen, vaan Pohjanlahteen. 

 Katselkaammepa miten hän puhuu noista rajakirjan riidan- 

 alaisista paikkainnimistä, Kainuun meri (Helsingehaf), Peta- 

 joki, Kolumakoski ja Karjalankoski? 



Mitä nimeen Kainuun meri (Helsingehaf, Cainohaf) tulee, 

 niin täytyy ensiksikin muistuttaa, etta Rydberg ei näy ollenkaan 

 tuntevan, mitä Koskinen on julaissut tästä ennen viittaamissani 

 paikoissa. Rydbergillä on sitä vastoin hyvin laaja tutkimus, 

 jossa hän aluksi tuopi esille monta todistusta, joissa näyte- 

 tään, etta venäläiset övat monta kertaa vaatineet ruotsalai- 

 silta takasin ne osat Suomea, jotka aikojen kuluessa olivat 

 asutuksen kautta joutuneet Ruotsin vallan alle, vaikka ne oli- 

 vat ulkopuolella tuota asken määräämääni rajaa, ja etta näissä 

 vaatimuksissa selvään sanotaan Kainuun merellä tarkotettavan 

 Pohjanlahtea. Näitä todistuksia vastaan väittää Rydberg hy- 

 vin virallisella äänellä, etta ne eivät ole suuresta merki- 

 tyksestä, koska ne perustuvat suurimmaksi osaksi kansan 

 ja erittäinkin kysymyksessä olevien seutujen asukkaitten 

 traditsiooneihin, eivätkä mihinkään rauhakirjan pykäliin, ei- 



1 ) Sveriges traktater med fräuirnaude makter I, ss. 434—504. 



