23 



Mahdollista on, etta nimi Petäjäjokikin löytyy täällä, mutta 

 se on arvattavasti hyvin pieni, koska sen' nimeä ei löydy kar- 

 talta. Miksi sitten rajan määrääjien huomioon tuo pieni oja 

 olisi pistänyt? Ja toinen kysymys, miksi tästä ojasta lähtien 

 Jäämerelle asti ei mainita yhtään rajapaikkaa, vaikka tästä 

 Petäjäjoesta Jäämerelle on paljoa pitempi matka, kun Suo- 

 men lahdelle, josta raja alkaa? Tähän vastaa Rydberg sillä, 

 etta nämä seudut muka olivat niin asumattomia, etta ei voitu 

 nimittää erityisiä paikkoja tälta väliltä. Mutta ovathan Jää- 

 meren rantamat olleet jo paljoa aikaisemmin asuttuja ja luuli- 

 sihan näitten asukkaitten antaneen nimiä ainakin joille jajär- 

 ville vähän ylempänäkin sisämaassa. 



Kolemakoskesta Rydberg ei mainitse sanaakaan ja Karja- 

 lankosken määräämisessä hän tietysti luottaa Aminoffiin. 



Ja kumminkin on Rydberg saanut rajan koillista kohti 

 Jäämerelle. 



Tämmöseen päätökseen on hän voinut tulla ainoastaan 

 siitä syystä, etta hän ei ole tuntenut kylliksi tarkoin Suo- 

 men sisämaan maantietoa eikä sen asutushistoriaa 1300 — 1500- 

 luvuilla, eikä myöskään kylliksi tarkoin katsellut Ruotsin hallit- 

 siain politiikkiä 15-sataluvulla. 



Tunnettuahan on, etta nämä seudut Siitinselästä Pyhä- 

 joelle saakka ja tämän rajan itäpuolella 1300-luvulla olivat 

 aivan asumattomia ja siis arvottomia sen ajan Ruotsin hallit- 

 siain silmissä, jotka sitä vastoin olivat hyvin mielissään niistä 

 kolmesta kihlakunnasta (Savo, Jääski ja Äyräpää), jotka he 

 Pähkinäsaaren rauhassa saivat „ystävyyden osotteeksi". 



Mutta katselkaammepa vielä, mitä Suomen myöhem- 

 mästä historiasta voimme oppia tämän asian valaisemiseksi. 



Ensiksikin on merkillistä, etta tämä Pähkinäsaaren rauha 

 Keskiajalla uudistettiin alituisesti ja aina päätettiin kokoon- 

 tua vissille paikalle, rajaa uudestaan käymään, mutta nämä 



