38 



kissa olevista pelloistaan, jota vastoin savolaisten elämänta- 

 poihin erämaan elämä paremmin soveltui. Täta savolaisten 

 omaa halua imtisasutuksen levittämmiseen todistaa se seikka, 

 etta heitä oli jo v. .1531, s. o. ensimmäisinä vuosina, joilta 

 meillä on tietoja, Oulun järven tienoilla verotettuna. Tämän 

 vuoden tilikirjoissa mainitaan, etta savolaisilta (Saffuobönder), 

 jotka asuvat Limingan pitäjän erämaissa, otetaan vuotuisesti 

 veroa 1 kippunta haukia 1 ). Hiukan myöhemmiltä ajouta 

 näemme, etta Limingan erämaina 2 ) pidettiin Ouluujärven seu- 

 tuja. Näemme tästä, etta savolaiset olivat innokkaita erämait- 

 ten vallottajia jo ennen, kun kukaan mun oli heitä siihen tyr- 

 kyttäuyt. 



Se on siis kuningas Kustaa Lsen ja Kustaa Fincken 

 ansiota, etta lie oivalsivat tämän savolaisten asutus-innostuk- 

 sen suuren tärkeyden ja rupesivat sitä yllyttämään ja järjelli- 

 sesti ohjaamaan. 



Pohjois-Savoa (eli sitä osaa läänistä, jota sittemmin 

 kutsuttiin Tavinsalmen pitäjäksi) olivat Etelä-Savon asukkaat 

 tottuneet viljelemään ykteisenä takamaana ja sieltä kaikki 

 viisi nimismieskuntaa kankkineet enimmän elatuksensa. „Mutta 

 sitten tapahtui, etta meitä alkoi kasvaa kovin monta yhdelle 

 talolle, niin etta emme voineet siinä elää. Sen vuoksime ero- 

 simme toisistamme ja rakensimme taloja takamaillemme". 



x ) V. A. Vol. 4529, 7. 



2 ) Katso kirjotustani : „Mitä vanhat asiakirjat kertovat Oulunj ar- 

 ven pitäjästä" (Valvoja 1887, 8 — 9). Tuo ylempänä mainitsemani nusi 

 tieto arkistosta selittää senraavan seikan: Kansalta olin kuullut, etta 

 Venetkeiton ja Nimisjärven kylää (Oulunj arven luoteisella rannalla ja 

 siis lähinnä Liminkaa) pidettiin vankimpina asuttuina seutuina, mutta 

 arkistosta olin saanut sen tiedon, etta kun Savolaiset v. 1552 tulivat 

 tänne, niin lie asettuivat järven pobjaiselle, koilliselle ja etelärannoille. 

 Tästäkin näemme kuinka kansan taruissa useinkin on paljo luotettavaa. 



