73 



ottivat kantaakseen tuommosta verokuormaa; kuramastuksemme 



on sitä oikeutetumpi, kun tämän teoksen III:sta luvusta näemme, 



kuinka köyhiä tämän ajan savolaiset olivat. Edellisestä esi- 



tyksestä huomaamme, etta täraä siiuri verotaakka kasvoi juuri 



Keskiajan lopulla ja Uuden ajan alussa aivan tavattomassa 



määrässä. Sillon tuli Savo itsenäiseksi lääniksi, sinne tuli 



oma vouti ja tuomari ja laamanni, jotka kulkivat kestityksillä, 



sillon pantiin laivanrahtivero, sillon korotettiin papinveroa ja 



tästä lähtien alkavat ylimääräiset verot tulla yhä säännölli- 



semmiksi ja useammiksi. Erame voi muuten selittää tuota 



yhä kasvaneitten verojen maksamiseen kykenemistä, kun etta 



kaskenpoltto ja kalastaminen siihen aikaan övat mahta- 



neet tuottaa tavattoman paljo. Ja kun nämä tulolähteet 



rupesivat kuivumaan, ja verot siitä huolimatta övat jää- 



neet entiselleen, niin sillon olivat savolaiset valmiit siirty- 



mään erämaihin, siinä toivossa, etta verotaakka siellä olisi huo- 



keampi, eli elanto helpommin saatavana. Siv. 50 — 52 näimme, 



miten vähävaraiset Visulahden ja Pellosniemen nimismieskun- 



nissa varsinkin loppupuolella 1500-lukua yleisesti luovuttivat 



talonsa varakkaammille, kun verot heistä olivat liian rasittavia. 



Kuinka nöyriä veronmaksuun täällä oltiin ennen van- 



haan, huomaamme Viipurin ja Savonlinnan päällikön kir- 



jeestä vuodelta 1521 1 ), jossa mainitaan, etta j,tässä maan- 



osassa on köyhä, mutta veron maksuun suopea rahvas". Mutta 



etta savolaiset eivät ainakaan vähän myöhemmin olleet niin- 



kään „suopeita", näemme siitä, etta heitä melkeinpä useim- 



milla käräjillä sakotettiin „niskottelemisesta" veronmaksussa. 



Varsinkin övat veropäivätyöt, joita välistä piti tehdä Viipurin 



linnassa, ja verojen kyyditsemiset 2 ) olleet heidän mielestään ra- 



*) Grönblad: Nya källor till Finlands Medeltidshistoria, siv. 710. 

 3 ) Esim. Kuopion tienoilta Viipuriin ja Helsinkiin saakka. 



