99 



Jos otamme ensin huomioon koko lääniä koskevat lu- 

 vut, nun ensimmäinen silmään pistävä asia on se, etta leh- 

 mien ja hevosten suhde toisiinsa on meidän aikamme oloihin 

 nähden nun tavaton. Yhtä lievosta kohti pidettiin näet ainoas- 

 taan 1,7 lehmää, ja joka taloudella oli ainoastaan 1,9 lehniää. 

 Saarion pitäjässä on tuo suhde vähän luonnollisempi ja Ruot- 

 sissa oli se jo 1500-luvulla melkein sama, kun Savossa nyky- 

 aikaan. Mutta toiseksi hämmästyttää meitä tuo savolaisten he- 

 vosten paljous jo itsessäänkin ja vielä eneramän Ruotsin ja 

 varsinkin Saarion pitäjääu ja Angermanlannin lääniin verrat- 

 tuna. Meidän täytyy näistä numeroista tulla siihen päätök- 

 seen, että karjanhoito vielä tähän aikaan Savossa on ollut 

 aivan alullaan, mutta että savolaisten hevoset jo tähän aikaan 

 ovat olleet suuresta merkityksestä. Seuraavasta (siv. 105) tu- 

 lemme näkemään, että Savosta jo tähän aikaan arvattavasti 

 on myyty hevosia Venäjälle ja ehkä muuallekin. Varsinkin on 

 hevosten luvuissa suuri erotus, jos vertaamme Angermanlannin 

 lääniä Visulahden nimismieskuiitaan. Karjanhoidon alottelevaa 

 tilaa Savonlinnan läänissä todistaa myöskin 1 — 2 vuotisten lu- 

 vut, sillä sen sijaan kun Savossa kasvatettiin 0,6 nuorta, oli 

 Ruotsissa 1,7, eli suunnille kolme kertaa enemmän ja Saarion 

 pitäjässä 2,3, mikä tuntuu vähän luonnottomalta Poiotsiin ver- 

 rattuna. Samaten oli lampaita ja varsinkin sikoja Savossa 

 Ruotsiin verraten hyvin vähän. Nuorten nautaeläinten ja si- 

 kojen kasvattamisessa Savo voi kestää vertausta ainoastaan 

 Angermanlannin läänin kanssa, jossa viljelys oli suunnille sa- 

 manikänen. Vuohia on Savossa verrattain kaikkein vähin. Vuo- 

 helle pitää tehdä hyviä aitoja, jos mieli suojella peltojaan. Kun 

 Savossa kaskenpoltto oli tärkein viljaviljelys ja kaskia ei kannata 

 panna hyvään aitaan, nun savolaiset arvattavasti tästä syystä 

 eivät mielellään suosineet tätä muuten runsaslypsystä ja vä- 

 hään tyytyvää eläintä. 



