126 



Innan nian på grund af den observerade eller rättare 

 ur observationerna omedelbart härledda talserien för döds- 

 sannolikheten (= sannolikheten att dö inom 1 år) m x kan 

 uppgöra en mortalitetstabell, som skall framställa det nor- 

 mala förloppet af en generations afgång, måste denna serie, 

 som i sitt ursprungliga skick företer större eller mindre till- 

 fälliga afvikelser från en regelbunden gång, utjemnas så, att 

 nämnde afvikelser varda i möjligaste mon aflägsnade, utan 

 att dock den korrigerade serien skiljer sig mer än nödigt är 

 från den ursprungliga. För en dylik utjemning, som är ett 

 vigtigt problem i den matematiska statistiken, hafva särskilda 

 metoder blifvit använda och föreslagna. Vi skola här till 

 granskning upptaga några af de vanligaste .bland dem. . 



Den grafiska metoden. — Man konstruerar i ett rät- 

 vinkligt koordinatsystem, med x såsom abskissa och m x så- 

 som ordinata, de punkter, som motsvara de funna talvärdena 

 för m x , och drager efter ögonmått en sammanhängande jemn- 

 krökt linie, hvilken så nära som möjligt ansluter sig till 

 dessa punkter. Ordinaterna till denna linie gälla såsom kor- 

 rigerade värden af m x . Med enhvar af de funna korrektio- 

 nerna för m x multipliceras motsvarande antal lefvande L x , 

 då produkten anger differensen mellan antalet döde enligt 

 beräkning med de nya värdena på m x och enligt observation. 

 Såsom kriterium för utjemningen gäller att summan af dessa 

 differenser, tagna med behöriga tecken, försvinner (åtmin- 

 stone i det närmaste) icke blott för kurvan i dess helhet, 

 utan äfven för vissa efter pröfning valda större delar af den- 

 samma. Kurvans förlopp jemkas försöksvis, tills detta re- 

 sultat ernåtts. 



Denna metod användes med fördel, då man åtnöjer sig 

 med ett fåtal (2 eller 3) siffror i resultatet. Men vid fler- 

 siffriga tal blir den grafiska uppmätningen osäker och utjem- 

 ningen på denna väg mindre fullständig. 



