133 



ingrep endast i ringa mon och föga märkligt på den förut 

 utjemnade delen af observationsserien. 



Den Makehamska formeln har i senare tid vunnit fler- 

 faldig användning vid utjemnandet af mortalitetstabeller för 

 liiförsäkrings- och pensionsväsendet. Dervid har förfarits på 

 olika sätt. Dels har man åtnöjt sig med att söka närme- 

 värden för konstanterna -4, H, s, q genom formelns anslut- 

 ning till fyra termer i den gifna serien, motsvarande exem- 

 pelvis ena gången x — 20, 40, 60, 80 och den andra x = 25, 

 45, 65, 85, hvarefter medium tagits af de båda bestämnin- 

 garna; dels har man sökt att på en gång, med begagnande 

 af hela observationsmaterialet, bestämma de sannolikaste vär- 

 dena på dessa konstanter. Sistnämnda förfarande har med 

 framgång tillämpats af Tysklands mest framstående tekniker 

 på detta område, hrr W. Lazarus i Hamburg och J. Karup 

 i Gotha, af hvilka den förre enligt sådan metod behandlat 

 bl. a. mortaliteten inom en förening af tyska lifförsäkrings- 

 bolag och den senare specielt dödlighetsstatistiken inom lif- 

 försäkringsbanken i Gotha 1 ). I båda fallen erhölls en an- 

 slutning till observationerna, som kunde anses fullt tillfreds- 

 ställande. 



Emellertid qvarstår den redan nämnda olägenheten, att 

 formeln ej omfattar mortalitetslagen för de yngre årsklas- 

 serna och således ej är omedelbart tillämplig på en mortali- 

 tetstabell i dess helhet, begynnande från födseln. Försök 

 saknas icke att fylla denna brist, ehuru knapt något af dem 

 kan anses hafva fullständigt nått målet. Den af Makeham 



1 ) I en värdefull uppsats : „Die Ausgleichung der Sterblichkeits- 

 erfalirungen der Gothaer Bank nach der Gompertz— Makeham'schen 

 Sterblichkeitsformel", Göttingen 1884, har hr Karup klart och omständ- 

 ligt utvecklat de något komplicerade räkneföreskrifter, som härvid 

 kommo i användning. 



