156 



Streck under vokal eller konsonant angifver långt uttal 

 af densamma. 



Punkt under ?, ^, u och y äfvensom r och l angifver 

 reduceradt uttal. [LU Lan ds m. alfb. 132.] 



Angående målets ljudförhållanden bör anmärkas: 



1) Tveljudet ai motsvarar isl. ei, antingen detta i nhsv. 



öfvergått till långt e eller till kort c. 

 „ te motsvarar hsv. långt e vanligen då detta 



är af yngre datum. 

 „ ty&, växl. med $u, motsvarar hsv. långt ö, 



då detta är = isl. au 1. ty. 

 „ y0 1. y$ motsvarar hsv. långt ö, vanligen 



då detta är = isl. b eller af yngre da- 

 tum, äfvensom hsv. kort ö någon gång 

 då detta utvecklat sig ur äldre långt ö 

 = isl. au 1. ey. 

 „ ou motsvarar ofta hsv. långt o. 



„ ua „ hsv. långt å. 



Anm. Hvad användandet af ai—ie och tii w — yrJ yo. 

 beträffar, så gäller det att ju längre mot norr och väster 

 man kommer, dess mera öfverväga te och y0 y$, hvilka f. ö. 

 känneteckna Kimitomålet. Samma är förhållandet med o«, 

 som i sistnämda munart allmänt, i Finnby däremot jämfö- 

 relsevis sällan motsvarar hsv. långt o. Jag har hört många 

 personer i detta afseende använda dubbla former af ett och 

 samma ord. — ua förekommer nllmänt för hsv. långt å. 



2) Förra beståndsdelen af diftongen yö_ y§ utgöres af 

 öppet y. [Lundett Landsm. alfb. 79. 



3) -rJc- och -rp- sammansmälta ofta till supradentala 

 (kakuminala?) h och p. Som denna öfvergång måhända blott 

 är individuel, betecknas den icke i föreliggande ordlista. 



