157 



4) I den nulefvande medelåldersgenerationens 

 fars- och morföräldrars tid uttalades — enligt upp- 

 gift — g och k hårdt äfven framför mjuka vokaler. 

 Däraf förklaras den oregelbundenhet, som visar sig i uttalet 

 af nämda konsonanter, i det man t. o. m. inom ett och 

 samma ord i antydd ställning påträffar 



9 -93 = d J = 3 

 k = kj = tj 



sk = skj = stj = s. 



Lika växlande uttal af samma konsonanter har jag hört från 

 Tenala i några ord (nnkilhait, skhid, skipar, gylto) ; sådant 

 skall äfven finnas delvis i Kimito och Korpo. I Pargas 

 hafva g och k dels medio- dels prsepalatalt uttal. — Obs. i 

 ordl. lässe och hysta äfvensom, under tjäder, k&dur. [Mediopal.!] 



5) Likaledes har man i mannaminne plägat bortkasta 

 uddljudande h framför vokal. Detta förfarande, som i orten 

 kallas halftal, påträffas ännu, ehuru sparsamt. Desslikes del- 

 vis i Bromarf, på Hangö och i Pojo samt allmänt i Snapper- 

 tuna och Karis. 



6) En af mine sagesman, rusthållaren H. A. Troberg, 

 nämde för mig exempel på användandet af o (: tonlös vokal 

 = LU Lan ds m. alfb. 76) i sådana ställningar som bluaot 

 hsv. blått. Själf hörde jag detta ljud f. ö. ej. Enär det 

 ännu stundom användes i Hiitis Och allmänt förekommer i 

 Kökar, bör man icke betvifia dess bruk fordomtima, och kau- 

 ske ännu individuelt, i Finnby. 



Litet af alt detta [mom. 1 — 6] får man höra af invåna- 

 rene på „Uddarne 1 ' af Pettulandet, där dialekten talas i sin 

 relativt ålderdomligaste skepnad. 



