158 



B. Aksentförliållanden. 



Med afseencle å dessa är målets sammanhörighet med 

 Egentliga Finnlands och Ålands munarter tydlig, på samma 

 gång som skilnaden mellan grannförsamlingarna Finnby och 

 Bromarf är således märkbar. Det står tyvärr icke i min 

 förmåga att gifva annat än korta antydningar härutinnan. 



Talets normalhöjd synes mig ligga högre här än i Bromarf. 



Den exspiratoriska hufvuclaksenten hvilar i ojämförligt 

 flesta fall på ordets första stafvelse; där afvikelse i ett eller 

 annat hänseende äger rum, betecknas den i ordlistan med '. 

 I Bromarf, Tenala, Pojo, Snappertuna och Karis samt Ingå 

 däremot lägges dels denna, dels en mycket skarp biaksent 

 på någon af ordets följande stafvelser. 



Enkel gravis, enkel akut, levis och circumflex — den 

 sistanförda i mycket stort omfång — användas inom båda 

 områdena. Men circumflexen, alltid tvåspetsig, är i Väst 

 Nyland fallande, i Finnby [och Eg. Finnlands hela öfriga 

 skärgärd?] stigande. Intervallerna mäta i Finnby ofta en 

 sext. Har ett ords första stafvelse circumflex, så ligger den 

 andra en half ton högre än den föregåendes slutton. 



Ex. på fö reg. : 

 Bromarf uttalas i Bromarf brömar, i Finnby brämar 



ormarne ,, ,, vrmåna, ,, ormana 



båtarne ,, ,, bätåna, ,, båtana 



stuga ,, ,, stuva, ,, sttwu 



*r obank ,, „ rubågk, ,, robagk 



flicka ,, ,, fltko, ,, flika o. s. v. 



Skilnaden är så utpräglad att allmogemän säga sig 

 kunna t. o. m. på kyrkosång igenkänna Bromarfs- och Te- 

 nala-boar från „finnbyggare". 



