165 



Anm. 7. Infinitivens -a kan saklöst bortlämnas; komme 

 ordet då att slutas med två 1. flere konsonanter, så inskju- 

 tes gärna ett o före den sista bland desse: t. ex. hladra 1. 

 bladar. För att beteckna denna ändelsevokals obeständighet, 

 har jag i ordlistan oftast satt den inom klammer: tal\a\ 

 o. s. v. 



Anm. 2. Part. prêt. akt. på -a (i I sv. konj.) äro 

 oböjliga, alla öfra akt. part. prêt, däremot kunna böjas ss. 

 adjektiv. 



Anm. 3. Part, prêt, begagnas i könlös form äfven så- 

 som „supinum". Endast i denna egenskap användes detta 

 tempus inom pass. -rett. (där dithörande bildningar altså äro 

 oböjliga). — Dock begynner man också bilda supiner på 

 högsvenskt sätt — ehuru långtifrån felfritt. Såsom frukter 

 häraf finnas åtskilliga hybrida böjningsformer, synnerligen i 

 pass.-rettex.; dessa äro, för så vidt de blifvit af mig kända, 

 upptagna under respekt, verb i ordlistan. 



Föreliggande ordlista är upprättad efter det af A. No- 

 rcen i „Ordlista öfver Dalmålet"' gifna föredömet, d. v. s. 

 med de högsvenska formerna såsom upplagsord. Där sådana 

 icke förut funnits, hafva nya bildats i enlighet med målets 

 ljudlagar och utmärkas med *. Att många tvifvelaktiga for- 

 mer sålunda tillkommit, är både möjligt och sannolikt. Sär- 

 skildt vill jag här fästa uppmärksamhet vid återgifvandet af 

 aflednings -an- (i sammansättningar) med -ande-: dylika 

 bildningar äro, enligt min öfvertygelse, ursprungligen 

 part, près., hvilka i sådan ställning oftast antagit 

 betydelse af gerundium eller gerundivum. 



