270 



mänta vb. mant[à], sv. vb. 1 [oni] Slå. — _ß* 455 b. 



*märe mœrd ut. pl., n. Måtta, hof. — isl. m<m, n. gräns. 



märg m. mœrg ut. pl., m. 



märka vb. m«er^[a], sv. vb. 2. 



märke n. mœrfo pl. -9r & -3w, n. 



niärkvärd[ig] *-og adj. mœrhvœtfo 1. -o#ar. 



märla f. mcerlo, f. 



märr f. meer pl. -m\ f. 



mässa f. maso, f. 



mässing m. masigg ut. pl., m. 



mässling m. masligg ut. pl., m. 



mästare m. maistar pl. -ar, ni. 



mäta vb. med[a], sv. vb. 2. 



mätt adj. matdr. 



mö /". mè^ pl. -ar, f. 



möda f. my0do, f. 



möda sig vb. my0ä\a\ sa, sv. vb. 1. 



mögel n. mfygcel & mfc^ ut. pl., n. 



mögla vb. mhgla, sv. vb. 1. 



möjlig adj. mtyh 1. -igdr. 



mör adj. mytyrdr. 



mörda vb. my$(][a], sv. vb. 1. 



[raörja] *myrjå f. myrjo ut, pl., f. 



mörk adj. mkrh 1. -dr. 



mörker n. mfyrkdr â myrkdr ut. pl., n. — def. sg. mkrhra & 



mfyrhid. 

 mörkna vb. m$rkn[a\, sv. vb. 1. 

 mört m. m$t pl. -dr, m. 

 möss n. mh}s pl. =, n. 

 [mössa] *myssa f. myso, f. 



*mössvi n. mtysw ut. pl., n. Vicker, vicia cracca. — Bs 804 a. 

 möta vb. myot[a], sv. vb. 2. 



