6 



sträcker sig också, såsom han närmare påvisar, till kop- 

 parn, hvars tillverkning utgör ,. själen och rörelsen i vår 

 svenska handel", och gäller öfver hufvud alla rikets ex- 

 portvaror (9 — 11). Af en devalvation skulle vid denna 

 tidpunkt blott en del af borgarståndet eller köpmännen 

 — de som „antingen igenom debiterande och flitigt förytt- 

 rande af inkommande varor, som endast hämtade äro ur 

 andra eller tredje handen, eller ock igenom förnedrande 

 af utgående söka eu vinning och framsteg till sin opp- 

 komst, det är de som göra sig på landets depence för- 

 mögne" — endast dessa samt en del utlänningar hafva 

 fördel (14—16). 



En myntförhöjning verkar lika ogynnsamt på rikets 

 hushållning som en devalvation af myntet. Likasom va- 

 rorna efter en devalvation ännu en tid behålla sina gamla 

 pris (15), så behålla de inhemska produkterna en lång tid 

 efter en myntförhöjning sina förra pris och „rätta sig 

 intet efter myntets invärtes värde, utan mera efter nam- 

 net". Följden är den att utlänningarna vinna, „som ut- 

 vägar funnit att medels varor, växlar, redbart mynts 

 insändande etc. göra sig delaktige däraf, förlorande såle- 

 des landet många resor det som någre enskylte vinna 

 kunde" (12). Swedenborg framhåller att alla ämbets- och 

 tjänstemän samt större delen af militären och andra, som 

 ingen indelning ega, blifva mest lidande på en myntför- 

 höjning (13). 



Swedenborgs uppfattning af myntets natur och af 

 myntvärdeförändringarnas verkningar vittnar om en skarp 

 blick för det reella i företeelserna. Det synes mig otvif- 

 velaktigt att han kommit till sin uppfattning på empirisk 

 väg, ehuru han i den utländska litteraturen icke saknat 

 föregångare, som på detta område trängt ännu djupare 



Bidras t. känned. af Fini. 



