icke nog högt skatta dess klarhet och jämnhet. Å andra 

 sidan saknar stilen den obändiga kraft, den explosiva 

 förmåga, om jag så får säga, som gör Swedenborgs sam- 

 tidas och väns Polhems stil så sympatisk trots all dess 

 kantighet och s ty f het. 



Polhems intresse för nationalekonomiska frågors be- 

 handling synes redan tidigt ha vaknat. Vi finna honom 

 1715 protesterande i ett memorial till kommerskollegium 

 mot de „barnsliga galenskaper eller blotta filurstreck" som 

 myntvärdeförändringarna enligt hans kraftigt uttryckta 

 tanke utgjorde. 1 Efter enväldets störtande fördubblas 

 hans håg att tänka och skrifva öfver ekonomiska frågor, 

 ty han har genast klart för sig att endast de ekonomiska 

 förhållandenas förbättrande kan upphjälpa riket ur det 

 elände hvari det bragts genom Karl XII. „Ett konunga- 

 rike utan oeconomie, commerce och manufacturer är lik 

 en människa utan kropp, fötter och händer." Han ser i 

 rikets ekonomiska förkofran tillika en garanti för den 

 politiska frihetens bestånd: „sedan suveräniteten blifvit 

 vister på dörr", skrifver han i en otryckt „Diseurs om 

 riksens handel och hushållning" (1719), „så frågas hvilken 

 portregel skall vara säkrast att utehålla honom med i det 

 längsta, antingen riksens allmänna välstånd eller fattig- 

 dom". Intresset för nationalekonomiskt skriftställen be- 

 varar Polhem hela sitt lif igenom. Men i litteraturen har 

 denna verksamhet icke lämnat stora spår efter sig. 



Under den period hvarom nu är fråga utgaf Polhem 

 i tryck blott två skrifter af ekonomiskt innehåll, till om- 

 fånget nästan lika anspråkslösa som Swedenborgs : Tivenne 



1 Se Chydenius, Politiska Skrifter, ss. 273 o. 275. 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 1. 



