22 



de rikedomar som med konst äro tillredde och icke vidare 

 äre rikedomar än uti människornas egne inbillningar" 

 (794). Manufakturerna finner han i allmänhet onödiga 

 och för sederna fördärfliga (324, 486, 495, 902). Äfven 

 bergshandteringen fördömer han (338). I åkerbruket och 

 boskapsskötseln ser Fénelon källan till ett folks välstånd 

 (324, 455, 792, 794 m. fl.). „Befliten Eder om att för- 

 skaffa Eder de naturlige rikedomar, hvilka allena äro 

 sannfärdige; bruker jorden, på det I magen hafva ett 

 öfverflöd af säd, vin, olja och allerhanda frukt, söken att 

 hafva ymnige boskapshjordar, af h vilkas mjölk I Eder 

 kunnen föda och med deras ull Eder bekläda. Därmedelst 

 komma I uti välstånd samt behöfva aldrig rädas för fat- 

 tigdom" (790). Fénelon vill därför också öfverföra folk 

 från industrin till jordbruket (486, 495, 511). Han vill 

 vidare underlätta giftermåls ingående (456, 498), ty „ju 

 fiere människor finnes uti ett land, ju mera lefva de i 

 öfverflöd, allenast de äro arbetsamme" (168). ,.Bör man 

 icke anse desse tvenne ting såsom tvenne väsentelige 

 grundvalar till Eder makt, nämligen att hafva en mycken- 

 het af godt folk och ett välbrukadt land, hvarest de 

 kunna underhållas 1 ?" (455; 902). Jorden räcker väl till 

 att föda alla (336, 498, 790): „hennes fruktbara skötekan 

 intet uttömmas" (168); „jorden, den goda modren, förökar 

 sine gåfvor efter sine barns antal, som dess frukt med 

 sitt arbete förtjäna" (169). 



Handelsfriheten borde enligt Fénelon vara fullkomlig 

 (482). „För all ting tagen Eder aldrig före att kvälja 

 handelen, därmed att I honom efter Edra egna afsikter 

 vrida söken. Fast bättre skickar det sig att konungen 

 icke blandar sig däruti och att han lämnar all vinsten 

 däraf åt sine undersåtare, som därföre hafva möda och 



Bidraa t. känned. af Fini. 



