23 



besvär, eljest gör han dem modfällde. Ty han drager 

 ändå nog fördel däraf att så stora rikedomar uti hans 

 land inflyta. Handelen är att likna vid visse källådror, 

 hvilka, om I viljen deras gång på en annan väg leda, 

 torkas de alldeles ut. Bekvämligheten allenast och vin- 

 sten locka främmande till Eder" (107). Men handeln 

 borde ha till föremål endast n} r ttiga varor; införseln af 

 sådana varor från främmande orter „som tjänte till intet 

 annat än att befordra yppighet och veklighet" vill Féne- 

 lon förbjuda (483; 791). 



Penningarna anser Fénelon vara behöfliga „för de 

 oundvikelige krigen skull, som man måste föra utom 

 lands, eller för handelen skull utaf sådana varor, som 

 intet finnas uti eget land" (791). Men man må icke tro 

 att guld och silfver äro de sannskyldiga rikedomarna, 

 långt därifrån (323). Penningarna äro blott betalnings- 

 medel, med hvilka människorna „köpa sig födan, som 

 skall uppehålla lifvet" (338). Den verkliga rikedomen 

 ligger i arbetet och en bärande jord (794, 795). 



Fénelon uttalar sig upprepade gånger mot yppighet 

 och öfverflöd (486, 488, 493, 906 m. fl.)- Han anser, så- 

 som vi redan sett, tillverkningen och förbrukningen af 

 öfverflödiga och skadliga varor böra motarbetas. Till 

 dessa räknar han också alkoholdryckerna, och det är rätt 

 egendomligt att hos Fénelon, ett barn af ett vinodlande 

 land och af en vinprisande tid, finna ett uttalande som 

 detta: ,.Jag tror äfvenväl det I boren taga Eder till vara, 

 att aldrig låta vinet blifva för mycket allmänt uti Edert 

 rike. Ar det så att man redan planterat för många vin- 

 stockar, så är det bättre att åter upprycka dem. Vinet 

 är källan och ursprunget till de största plågor och oläg- 

 ligheter ibland människorne; ty det förorsakar sjukdom, 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 1. 



