26 



merna ha icke funnit anledning att kasta sina blickar på 

 en produktion som måste räknas till den sköna littera- 

 turen, 1 och litteraturhistorikerna ha å sin sida ej funnit 

 skäl att egna särskild uppmärksamhet åt den ekonomiska 

 och sociala sidan af Télémaque. 2 En historiker är det 

 som djupast skådat in i och riktigast bedömt Fénelons 

 tankar: L. von Ranke. I sin Französische Geschichte fram- 

 håller Ranke att Fénelon, i likhet med de samtida ekono- 

 miska skriftställarne Boisguillebert och Vauban, kom till- 

 baka till nationen. „Wenn man ihre Lehren combinirt, 

 so hat man ein Gefühl, als stünde man an den ersten 

 Ursprüngen und den Quellen der liberalen Meinungen, 

 welche das achtzehnte Jahrhundert überfluthen sollten." 3 

 Fénelon är jämväl ur nationalekonomisk synpunkt en af 

 liberalismens förelöpare. Formulerandet af en maxim, 

 sådan som „laissez liberté", med direkt tillämpning på 

 det ekonomiska lifvet, 4 talar tydligt nog sitt språk, och 

 sedt i sammanhang med tendenserna i Télémaque, blir 

 äfven dess syfte klart. „À mesure que le dix-septième 



1 Undantag göra den historiskt beläste ungraren Kautz, Die 

 geschichtliche Enticickelung der National-Oekonomik und ihrer Literatur, 

 s. 329, och den filosofiskt anlagde, själfständigt forskande frans- 

 mannen Espinas, a. a., s. 231 ff. — Ingram, History of Political 

 Economy, s. 60, omnämner (efter Kautz) Fénelon och Télémaque. 



2 Se t. ex. Hettner, Litteraturgeschichte des 18. Jahrhunderts, II, 

 s. 23 ff., och Faguet, Dix-septième siècle, s. 435 ff. Ett undantag 

 gör Genay i sin anförda studie (s. 75 ff.). — I den svenska litteraturen 

 har Vasenius i sina Historiska undersökningar om Sveriges äldsta 

 originalroman (Mörks Adalrik och Göthilda) tangerat ämnet 



3 Ranke, Sämmtliche Werke, XI, s. 276. 



* Anf. af Paul Janet, Fénelon (Les grands écrivains français), 

 s. 141. 



Bidrag t. känued. af Fini. 



