34 



ralistiken, utan för hela den dåtida utländska national- 

 ekonomin: ännu Adam Smith anser nationalekonomin ha 

 till ändamål „att på samma gång rikta folket och fur- 

 sten". l Furstens intresse ter sig nämligen icke såsom 

 motsatt folkets, utan tvärtom såsom nära förbundet där- 

 med; „salus enim principis in salute populi" säger Maren- 

 holz i sitt förord (efter Schroder). Men denna uppfatt- 

 ning kan i Sverige icke längre vinna gehör efter enväldets 

 fullständiga skeppsbrott. Huru starka intryck den sven- 

 ska litteraturen än tager af den utländska, enkannerligen 

 af den tyska kameralistiken, så håller den sig dock städse 

 fri från läran att nationalekonomins uppgift vore att tjäna 

 furstemakten och statskassan. 



Det har sagts om Maeht-Konst att den är „omåttlig i 

 sin merkantilism". 2 Vi skola se att detta omdöme icke 

 grundar sig på en närmare bekantskap med dess innehåll. 



I boken betonas starkt penningens vikt. „Penningen 

 är den som görat skall" (1, 54), heter det, den är „nervus 

 rerum gerendarum 3 eller stinnfjäder, hvaruppå allt beror" 

 (72). Men detta bör icke förstås såsom ett öfverskattande 

 af penningen eller de ädla metallerna i och för sig. „Guld 

 och silfver är väl landets rikedom, men när det sig ej 

 förökar, blifver landet ej rikare" (154). Penningarna ha 

 sin stora betydelse som „lefvande kapital, men hvad på 

 kistbottn ligger är dödt och fruktlöst" (3). „Lösen är 



1 Wealth of Nations, II, s. 1. 



2 Rosenberg, a. st. — Omdömet sedermera med lätt förbättring 

 utan vidare upprepadt af Warburg i Illustrerad svensk litteratur- 

 historia, II, s. 173. 



3 Det latinska uttrycket förekommer i originalet äfven på de 

 nyss åberopade ställena. — Det finnes äfven hos Schröder (a. a., 

 företalet). 



Bidrag t. känned. af Fini. 



