36 



bringas till perfection och så brukas, att därvid någon 

 vinst är, det är, ju oftare penningen vändes, ju rikare 

 blifver landet" (60). 



Utrikes handeln är således viktigast bland näringsgre- 

 narna, och därnäst industrin; eller, såsom Marenholz ut- 

 trycker saken, „manufakturer öfvergå vida landsens frukt- 

 samhet [= jordbruket]; dock är commercien angelägnare 

 än både manufaktur och fruktsamhet, hvilket af Holland 

 skönjes" (72). Att omhulda utrikes handeln 1 samt manu- 

 fakturerna — och uppamma sådana, där de icke finnas — 

 bör således vara furstens eller statens främsta uppgift på 

 det ekonomiska området. 



„Friheten är ett ibland de förnämsta medel att fundera 

 handelen", heter det i Macht- Konst: „den måste i handel 

 och vandel vänner och ovänner tillstädjas, frihet hvad 

 ankomsten angår, frihet uti blifvande och frihet vid bort- 

 resan, frihet uti religion" (58). „En fri handel drager 

 penningar utanefter in i landet, hon är den rätta springe- 

 källan till rikedomar, hvarutaf uppspringar myckenhet 

 såväl af folk som af penningar" (54). Förbud mot pen- 

 ningars utförsel „vore att tillika af stänga all handel och 

 således på en gång ruinera landet" (60). Utom af fri- 

 heten främjas handeln af låg räntefot — „ett litet intéresse 

 gör handelen stor" (66) — , af bekväma handelsplatser 

 (54), säkerhet på vägar (57) och vid postf öring (67), ut- 

 ländska köpmäns gynnande (69) vid sidan af de inhem- 

 ska, hvilkas antal bör ökas, „på det konsumtion . af va- 

 rorne måtte blifva desto större" (71), m. m. 



1 Icke all handel! „Inländsk handel och vandel föder fuller 

 landet, men gör det icke rikare; det är och hlir allenast en slätt 

 ombytning, men den utländska handel och vandel gör landet 

 rikt" (155). 



Bidrag t. känned. af Fini. 



