38 



ämbete (85), genom tullfrihet på lifsförnödenheter åstad- 

 komma „godt köp på matvaror" (103), något som är af 

 största vikt för industri och handtverk (47), med privile- 

 gier uppmuntra privata personer att anlägga nya manu- 

 fakturer, men därvid tillse att privilegierna gifvas endast 

 på viss tid och på det villkor att ett visst antal gesäller 

 undervisas i utöfningen af det privilegierade yrket (120). 

 I allmänhet utgöra enligt Marenholz (och Schröder) pri- 

 vilegier, såsom „gående ut på ett monopolium" (86), blott 

 „hinder vid manufakturväsendet" (119). „Monopolier, pri- 

 vilegier och skrå äro orsaken att handtverker och manu- 

 fakturer intet tilltaga; därföre böra de afskaffas" (120). 

 Skråna angriper Marenholz (likasom Schröder) med sär- 

 skild häftighet. De äro „orsaken till våra manufakturers 

 ruin", såsom närmare uppvisas. „Vill man fördenskull 

 att manufakturer skola florera, så måste detta förgiftet 

 utrotas och alla skrå upphäfvas" (76 — 78). I stället må 

 en mästare få hålla huru många lärpojkar och gesäller 

 han vill ha och all distinktion mellan mästare och gesäll 

 upphäfvas (78). „Myckenheten af handtverkare befordra 

 manufakturen, och sådan deras myckenhet anskaffas ige- 

 nom fri handtering, när skrå och gillen, som äro en pest 

 såväl för landet som öfverheten, med alla sina privilegier 

 blifva af skaffade" (113). 



„Ingenting är skadeligare för manufakturer än en in- 

 billad näring", säger Marenholz (efter Schröder). „En 

 sådan inbillad näring är t. ex. jakt, fiskeri m. m., när 

 borgarefolk sig däruppå lägger. Men ännu en mer inbil- 

 lad näring är bryggeväsendet, hvilket är alla invånares 

 ruin och alla handtverkares hinder" (124). Superiet är 

 ett fördärf, och rätten att idka bryggerinäring bör därför 

 fråntagas de enskilde, som i stället skola hänvisas till 



Bidrag t. känned. af Fini. 



