41 



dre lättjan, skulle igenom god ordning kunna förekom- 

 inas: l:o igenom godt anförande [= bemötande], 2:o ige- 

 nom någon efterlåten ro och hvila" (219). Marenholz 

 uppmanar „landsens fader" att „öppna sina ögon och se 

 till, hvarvid den fattiga bonden lider, det upptäcka och 

 hjälpa förmedla, att bondens näring må förbättras och 

 ökas, icke minskas, och bonden behålla något öfverskott" 

 (223). 



Samma medkänsla hos Marenholz finnes däremot icke 

 för tjänstehjonen, för den ekonomiskt och socialt lägst 

 stående klassen. „Legofolk och tjänstehjon äro i denna 

 tiden så arga", säger Marenholz (härvid åter, om ock i 

 förmildrad form, upprepande Schröders tankar), „att de 

 göra sin husbonde fattig" (216). Och detta är till största 

 skada för det allmänna bästa. Därför borde alla lösa 

 och lediga tjänstehjon högt beskattas och utskylderna 

 h varje vecka uttagas af dem, eller ock borde de använ- 

 das i allmänna arbeten mot allenast fri kost (217). För 

 tillsynen öfver dem borde utses en tjänste- eller lego- 

 hjonsmästare, hos hvilken alla utan tjänst varande perso- 

 ner skulle vid tukthusstraff h v ar je kvartal anmäla sig. 

 En särskild domstol borde tillsättas för behandlingen af 

 mål rörande tjänstehjon, „och när klagomål inkommer, 

 skarp dom utan dröjsmål af sägas och genast verkställas" 

 (218). 



I likhet med många författare på denna tid, men — så 

 vidt jag kan se — utan att härvid eftersäga Schröder, an- 

 griper Marenholz häftigt det akademiska studieväsendet. 

 Han h}^ser en djup ringaktning för „de lärde eller, sna- 

 rare sagdt, halflärde" (226), hvilka „igenom djupsinniga 

 spekulationer och onyttiga ordetvister eller scholse-trätor 

 antingen förvärfva sin dårskap något inbilladt beröm eller 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 1. 



