54 



tid. 1 Altliusius" Politico, skulle enligt 1626 års konstitu- 

 tioner för Uppsala akademi följas vid undervisningen af 

 professorn i „philosophia civilis" (i Åbo af „politices et 

 historiarum'" professorn). 2 Mikael Wexionius-G-yllenstolpes 

 Politico, (Abo 1647) var starkt påverkad af Althusius' 

 idéer. 3 Althusius. ..den födde radikale doktrinären", kade 

 förkunnat folkets suveränitet ock dess rätt till aktivt 

 motstånd mot en aftalsbrytande monark. 4 Stick i stäf 

 mot honom gingo Hugo Grotius och Samuel Pufen- 

 dorf, hvilka med sina teorier beredde jordmånen för en- 

 väldets införande. 5 Bägge dessa stora systematiker på 

 naturrättens område stodo som bekant i svensk tjänst 

 och utöfvade ett mäktigt inflytande på det politiska tän- 

 kandet i Sverige — i synnerhet Pufendorf, hvars berömda 

 naturrättsliga arbeten utkommo under hans professorstid 



1 Se Hoffding, Den nyere Filosofis Historie, I. s. 43. — Det är 

 främst genom O. Gierkes Johannes Althusius und die Entwicklung 

 der natur rechtlichen Staatstheorieen (1550; som rättvisa skipats öfver 

 denne man, under hvars direkta inflytande ännu J. J. Rousseau 

 står (se Gierke (2 Aufl. ), ss. 9 o. 332, samt Boffding, a a., I, s. 463). 



2 Annerstedt. Upsala universitets historia, I, s. 223; Rein, Filo- 

 sofins studium vid Åbo universitet, s. 87. 



3 Rein, a. a., s. 94. 



* G-ierke, a. a., ss. 3 o. 16. — Det kan förefalla egendomligt att 

 sä radikalt demokratiska åsikter som Althusius' vunno insteg i Gustaf 

 II Adolfs Sverige och t. o. m. officiellt erkändes. Men dels var 

 det en urgammal svensk rättssats, låt vara på senare tid oskrifven, 

 att konungen under vissa omständigheter kunde vräkas af folket 

 — m. a. o. rätten till uppror tillhörde af gammalt det svenska stats- 

 skicket <se Fahlbeck, Sveriges författning, s. 14) — ; dels var det då- 

 tida statsskicket konstitutionellt — enväldet hade ännu icke införts. 



3 Både Grotius och Pufendorf godkände dock i vissa undan- 

 tagsfall rätten till motstånd mot suveränen (se Bolin, Europas 

 statslif och filosofins politiska läror, I. ss. 336 o. 344, II, s. 122). 



Bidrag t. känned. af Fini. 



