59 



han angifvit för en människans naturliga rätt. Den som 

 „påtog sig" jord, hvilken genom annans arbete blifvit 

 uppbrukad, „han allenast åstundade frukten af en annans 

 möda, hvartill han hade ingen rätt" (47 — 48). 1 Och när 

 Locke slutar kapitlet om eganderätten med att framhålla 

 att „i förstone rätten och nyttjandet följdes åt" och att 

 „det var så väl onödigt som oanständigt att tillegna sig 

 mera än man kunde nyttja" (72), så vill han härmed 

 ytterligare utstaka gränserna för den egendom hvilken 

 staten är skyldig att under alla förhållanden respektera 

 och skydda, därför att människan har till den en natur- 

 lig, oförytterlig rätt. Hvad den borgerliga lagen eller häf- 

 clen därutöfver tillerkänt den enskilde kunde naturligtvis 

 återtagas, på samma sätt som det tillerkänts. 2 — Det måste 

 dock medgifvas att Lockes ord icke äro så tydliga, att ej 

 olika tolkningar kunna uppstå. Jag har försökt tolka dem 

 efter andan i Lockes arbete och i öf veren sstämmelse med 

 det historiska faktum att Locke var en talman för den 

 besuttna medelklassens i England sträfvanden att värna 



1 Anton Menger har också i Lockes åsikter funnit antydningar 

 om rätten till hela af kastningen af arbetet (Das Recht auf den vollen 

 Arbeitsertrag, 4 Aufl., s. 40, not 8). — Äfven Bonar (a. a., s. 100) 

 påpekar att enligt Lockes uppfattning den borgerliga lagen och 

 staten, som stiftar den, finnas för att tillförsäkra enhvar frukterna 

 af hans arbete. 



2 Espinas' uppfattning att Locke vill rättfärdiga den genom 

 penninghushållningen uppkomna olikheten i egendomsfördelnin- 

 gen i alla dess konsekvenser (a. a., s. 176) anser jag bero på ett 

 missförstånd. Ej heller Hasbach har rätt förstått Lockes tankar i 

 detta hänseende, då han säger att Locke icke angifvit någon gräns 

 för privategendomens öfvermåttan stora utvidgning (se Die philoso- 

 phischen Grundlagen etc., s. 51). — En annan uppfattning, ehuru icke 

 heller den fullt öfverensstämmande med min, hyser Bonar (a. a., s. 101). 



Kat. o. Folk, H. 73, N:o 1. 



