71 



billigt böra öf verses; ty när det befinnes att man gjort 

 sig möda därmed, så kan sakta viljan tagas för verket. 

 Belöningen, som begäres, är endast ett mildt och benäget 

 omdöme om en för fäderneslandet ännu växande kärleks 

 frukt, hvilken i dessa bleka blommor utbrustit. Roten är 

 stark, men den är i växten af alltför mycken torka mat- 

 tad vorden, varandes därföre blommorna bleka, som tillika 

 af alltför häftiga stormväder skakade blifvit." O. s. v. 



Nordencrantz' värsta lyte såsom skriftställare låg dock 

 icke i detta maner, utan i hans vana att upprepa sig själf 

 och göra detta i tid och otid, utan att därmed ytterligare 

 klargöra saken. „Rediter och någon oredighet" erkänner 

 han i företalet till ett annat af sina- arbeten ! såsom ett 

 fel, som icke kunnat undvikas. Afven beträffande Arcana 

 eger denna själfkaraktäristik sin giltighet. 



Det finnes emellertid sympatiska drag i Nordencrantz' 

 författarpersonlighet som komma ännu eftervärlden att 

 öfverse med svagheterna i hans skriftställen. Det är först 

 hans ärliga uppsåt att gagna det allmänna och icke en- 

 skilda intressen. Då han i företalet till Arcana säger att 

 „salus populi och dess befrämjande är en lag, som själfva 

 natursens lag på det kraftigaste bestyrker", så är detta 

 framhäfvande af folkets välfärd, så vanligt hos tidens 

 ekonomiska författare, mer än en sliten fras. Norden- 

 crantz finner knappast ord starka nog för att fördöma 

 dem som „för enskylt intresse, det vare hemligen eller 

 uppenbarligen, förfördela landets menige inbyggare och 

 deras välfärd". De borde hindras att bekläda ett lagstif- 

 tareämbete, ty de äro, „i anledning af natursens lag och 

 förnuftets klara reglor", ovärdige därtill. „Om de kunna 



1 En Wördsam Föreställning etc, B. 3 i „Underrättelse". 



Nat. o. Folk, H. 73, N:o 1. 



