1 1 



lation, mäktig att årligen företaga och igenomgâ stora 

 ting Men i proportion som penningarne igenom utgång- 

 förminskas, måste ock sakers företagande stanna" (219). 



Andra forskare ha tillbörligen uppmärksammat att 

 Nordencrantz icke uppfattar penningarna eller de ädla 

 metallerna såsom ett lands enda eller hufvudsakliga rike- 

 dom. x Nordencrantz framhåller „att guld och silfver 

 ingalunda är ett lands förnämsta skatt, utan afvelen, 

 manufakturer och handel, som kan förvärfva och göra 

 det som andra tillhörer till ens eget, så framt det egna 

 icke förslår: kunnandes ofta silfver och guld rätt så väl 

 vara för mycket som för litet i ett land" (53). Men pen- 

 ningarna behöfvas såsom betalningsmedel och såsom för- 

 lagskapital, och därför äro de så viktiga. De få fördenskull 

 icke heller „nederläggas och gömmas på kistebottn, ty 

 då äro de likasom de aldrig voro i landet, utan de måste 

 ständigt roulera i nyttiga handteringar" (220). De skola 

 vara „en direktör och ett primum mobile i alla männi- 

 skors handteringar, likasom blodet i människans ådror" 

 (49) ; 2 „stoppa man blodets cirkulation i kroppen eller 

 tappa det af, så får du se huru med kroppen går; men 

 behåll det och laga så, att det alltid, igenom en god diet 

 och ständig rörelse, väl cirkulerar, så skall du alltid finna 

 kroppen vid god hälsa och styrkio" (219). 



Nordencrantz' lära om penningarnas väsen och upp- 

 gift är, likasom öfver hufvud hans ekonomiska åskådning, 

 typiskt merkantilistisk. Endast om man utgår från den 



1 Se Arnberg, a. a., s. 65; Lille, a. a., s. 35; Jahnsson i Histo- 

 riallinen Aikakauskirja, 1907, s. 53 f. 



2 Denna bild använde redan Hobbes i Leviathan och österrikarne 

 Becher och Hörnigk (se ßoscher, Gesch. cl. Nat.-Oekon., ss. 273 o. 

 291, not 4). 



!Nat. o. Folk, H. 73, N:o 1. 



