78 



gamla villfarelsen att merkantilismen likställer penningar 

 med rikedom eller att den förväxlar dessa begrepp. 1 kan 

 man i Nordencrantz' uppfattning se en afvikelse från den 

 rena merkantilismen. '- 



Ej heller de åsikter Nordencrantz uttalar om skrå- 

 väsendet — åsikter som på en tidigare forskare verkat 

 „öfverraskande" 3 — kunna med fog anses kätterska ur 

 merkantilistisk synpunkt. Nordencrantz uppvisar väl skrå- 

 nas skadliga egenskaper, bl. a. varornas fördyrande, och 

 framhåller såsom en vedertagen och nödvändig regel „att 

 den bör icke lidas som ej kan lefva utan sin nästas skada*' 

 (197). Han försvarar också frimästerskapet, stödande sig 

 hufvudsakligen på ständernas ekonomie- och kommerse- 

 deputations betänkande vid riksdagen 1727 (187 ff.). Men 

 han betonar tillika att meningen icke är att upphäfva 

 ordningen inom handtverkerierna. Tvärtom, „all ordning 

 ibland ämbeterna må hafva bestånd"; afsikten har endast 

 varit „att afskaffa det som onyttigt är och ämbeterna 

 själfva lika skadeligit som det allmänna" (195). Och han 

 önskar ytterligare utveckla eller inveckla denna ordning 

 genom att efter utländskt mönster drifva arbetsfördelnin- 

 gen längre och öka antalet skråämbeten: „hos andra na- 

 tioner äro de fördelta i fyra, fem, tio, ja tolf särskilte 

 handtverken, som kallas och hållas hos oss för ett handt- 

 verke och af en man eller mästare handhafvas" (153). 

 Nordencrantz är således långt ifrån att omfatta närings- 



1 Så i den svenska litteraturen t. ex. Arnberg, a. a., s. 66, Hans 

 Forssell i den glänsande essayen Merkantilism i Studier och kritiker 

 I, s. 148, och Stavenow, a. a., s. 213. 



2 Konklusionen likväl dragen endast af Lille, a. a., s. 35. 



3 Arnberg, a. a., s. 70. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



